Browsing by Subject "Etelä-Afrikka"
Now showing items 1-7 of 7
-
(2011)Apartheid eli rotuerottelupolitiikka sai virallisen statuksen Etelä-Afrikassa vuonna 1948. Merkittävimpänä Etelä-Afrikan sisäisenä apartheidpolitiikkaa vastustavana järjestönä profiloitui African National Congress. ANC:n ja kommunistien yhteydet pitivät johtavat länsivallat ja Etelä-Afrikan tärkeimmät kauppakumppanit Yhdysvallat ja Iso-Britannian puuttumatta maan sisäisiin asioihin. 1960-luvulla ANC:n toiminta meni maan alle ja kansainvälinen antiapartheid-liikehdintä sai paljon nostetta. Suomessa Etelä-Afrikan apartheidpolitiikan vastustus tuli osaksi 60-luvun vasemmistopainotteisten opiskelijaliikkeiden retoriikkaa, mutta 1980-luvulle tultaessa antiapartheid-liikkeen suomalainen haara koostui sekä vasemmistolaisista että oikeistolaisista jäsenistä. Myös kirkon merkittävä rooli tässä ulkopoliittisessa kysymyksessä on merkittävä. Tutkin kansalaisjärjestöjen vaikutusmahdollisuuksia ulkopolitiikkaan ja yleensäkin Suomen ulkopolitiikassa tapahtunutta murrosta realismista ihmisoikeudelliseen lähestymistapaan. Olen tullut johtopäätökseen, että tarkastelemani ajanjakson maailmanpoliittinen tilanne ei vaikuttanut totutun lailla Suomen ulkopoliittiseen päätöksentekoon: käsitteenä suomettumattomuus kuvaa tilannetta hyvin. Apartheid-kysymys ei ollut taloudellisesti merkittävä, sillä kauppa Suomen ja Etelä-Afrikan välillä oli todella pientä. Aikanaan sitä kuitenkin käytettiin perusteluna suhteiden jatkamiselle ja tutkijalle tulikin käsitys, että pelaajina tässä olivat lähinnä antiapartheid-liike, kirkko sekä ay-liike yhtenä rintamana elinkeinoelämää vastaan.. Elinkeinoelämän edustajana tässä nähtiin reaalipolitiikkaan tukeutunut ulkoministeriö. Suomen ihmisoikeuspolitiikka oli näkymätöntä verrattuna muihin Pohjoismaihin ja se kulki lähes aina YK:n kautta universaalisuusperiaatteeseen ja puolueettomuuspolitiikkaan vedoten. Monenkeskisessä maailmassa poliittinen mahdollisuusrakenne muuttui ja kolmannen sektorin toimijat saivat ulkopoliittista painoarvoa. Suomi kielsi Etelä-Afrikan kaupan vuonna 1987 kansalaisyhteiskunnasta kaikuneiden vaatimusten takia. Suurimpina toimijoina olivat Auto- ja Kuljetusalan Työntekijäliitto AKT, Eristetään Etelä-Afrikka kampanja EELAK ja Suomen luterilainen kirkko. AKT:n tavarankuljetusboikotti 1985 oli merkittävin konkreettinen toimenpide, jolla hallitusta painostettiin lopettamaan Etelä-Afrikan kauppa. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun kansalaisjärjestöillä oli merkittävää vaikutusta Suomen ulkopolitiikkaan ja ainoa kerta, kun Suomi on asettanut jonkun maan talousboikottiin ilman YK:n turvallisuusneuvoston yksimielistä päätöstä. Tutkimus koostuu kansalaisjärjestöaktiivien haastatteluista ja aikaisemman tutkimuskirjallisuuden sekä viranomaislähteiden analyysistä. Ihmisoikeuksien ja yleisen mielipiteen vaikutus ulkopolitiikan hoitoon kylmän sodan liennytysvaiheessa tulee ilmi myös kansainvälisten suhteiden turbulenssi-teoriaa soveltamalla. Suomalainen kehitys antiapartheid-liikehdinnässä kulki Pohjoismaiden perässä.
-
(2022)Mikrobilääkeresistenssi on merkittävä maailmanlaajuisesti lisääntyvä ongelma, joka uhkaa ihmisten ja eläinten terveyttä kaikkialla maailmassa. Yli puolet maailmalla käytetyistä antibiooteista on käytössä ruoantuotantoon käytettävillä elämillä. Mikrobilääkkeiden säännöllinen käyttö eläintuotannossa kuitenkin lisää bakteerien todennäköisyyttä tulla mikrobilääkkeille vastustuskykyisiksi. Moniresistentit bakteerit aiheuttavat vaikeahoitoisia infektioita ja lisääntynyttä kuolleisuutta mikrobilääkehoitovaihtoehtojen vähentyessä. Aikaisemmissa tutkimuksissa on todettu, että resistenttien mikrobien tutkiminen jätevedestä voisi tarjota nopean ja tehokkaan menetelmän mikrobilääkeresistenssin arvioimiseen. Tähän lisensiaatin tutkielmaan sisältyvän alkuperäistutkimuksen tavoitteena oli kartoittaa Etelä-Afrikan teuraseläinten mikrobilääkeresistenssiprofiilia tutkimalla eteläafrikkalaisten teurastamoiden jätevesissä esiintyviä zoonoottisia mikrobilääkkeille resistenttejä bakteereja. Työssä selvitettiin, mitä nämä bakteerit ovat ja mille mikrobilääkkeille ne ovat resistenttejä. Lisäksi työssä haluttiin selvittää, onko teurastamoiden lattiakaivoista ja jätevesitankeista otetuissa näytteissä eroja, ja miten eri teurastamoilta otetut näytteet eroavat toisistaan. Tutkimusprojekti (SAAW, South African Abattoir Wastewater) toteutettiin yhteistyössä Pretorian yliopiston kanssa. Työssä tutkittiin kuudelta eteläafrikkalaiselta teurastamolta toukokuussa 2022 kerätyt jätevesinäytteet (n=18) ja lattiakaivoista otetut pyyhkäisynäytteet (n=15). Näytteistä etsittiin laajakirjoisia beetalaktamaasientsyymejä (ESBL) tuottavia bakteereja, karbapenemaaseja tuottavia enterobakteereja, metisilliiniresistenttejä Staphylococcus aureus - bakteereja, vankomysiiniresistenttejä enterokokkeja sekä Candida auris -hiivasieniä viljelemällä näytteet mikrobilääkeresistenttejä kantoja seuloville maljoille. ESBL-entsyymejä tuottavia kantoja seulovalta maljalta eristettiin Escherichia coli (n=60) - ja Klebsiella pneumoniae (n=24) -bakteereja. Karbapenemaaseja tuottavia enterobakteereja seulovalta maljalta eristettiin Acinetobacter baumannii (n=16) -, Acinetobacter pittii (n=3) - ja Acinetobacter nosocomialis (n=2) -bakteereja. Tutkimuksessa ei havaittu yhtään S. aureus -bakteeria, vankomysiiniresistenttiä Enterococcus faecalis - tai Enterococcus faecium -bakteeria tai C. auris -hiivasientä. Isolaattien mikrobilääkeresistenssiä tutkittiin kiekkoherkkyys- ja liemilaimennosmenetelmällä. Kaikki ESBL-maljalta eristetyt E. coli - ja K. pneumoniae -kannat osoittautuivat ESBL:n tuottajiksi. Näistä kannoista suurin osa (76,2–100 %) oli resistenttejä kefotaksiimille, keftatsidiimille ja kefepiimille. Vastaavasti 0,0–1,2 % niistä oli resistenttejä kefoksitiinille, meropeneemille, kolistiinille, piperasilliini-tatsobaktaamille ja keftolotsaani-tatsobaktaamille. Tutkimuksessa havaittiin yksittäinen meropeneemiresistentti E. coli -kanta ja yksittäinen kolistiiniresistentti K. pneumoniae -kanta. Karbapenemaaseja tuottavia enterobakteereja seulovalta maljalta kaikki tunnistetut Acinetobacter -suvun bakteerit olivat herkkiä meropeneemille. Kaikki A. baumannii -kannat olivat herkkiä myös kolistiinille. Tutkimuksen tulokset antavat lupaavia viitteitä jätevesiseurannan soveltuvuudesta zoonoottisten moniresistenttien bakteerien havaitsemiseen teuraseläimistä. On mahdollista, että tulevaisuudessa eläimissä esiintyvät taudinaiheuttajat voitaisiin havaita samasta jätevesinäytteestä sen sijaan, että näytteitä joudutaan ottamaan yksittäisistä eläimistä. Tämä edellyttää sitä, että teurastamolla eläimistä peräisin oleva jätevesi kerääntyisi yhteen samaan paikkaan. Lisätutkimusta kuitenkin tarvitaan esimerkiksi näytteenottopaikan ja näytetyypin optimoimiseksi.
-
(2020)Tutkielmassa käsitellään Suomen Etelä-Afrikan-politiikan muotoutumista vuosina 1990-1992. Suomen suhtautuminen apartheidiin oli sen virallistamisesta saakka kielteinen, mutta konkreettiset toimet rotuerottelun lopettamiseksi tapahtuivat vasta 1980-luvulla. Suomessa voimassa ollut Etelä-Afrikkaan kohdistuva pakotelainsäädäntö perustui Yhdistyneiden Kansakuntien turvallisuusneuvoston kahteen vuonna 1985 hyväksymään päätöslauselmaan sekä Pohjoismaiden yhteiseen toimintaohjelmaan. Suurin vaikuttava tekijä Suomen virallisessa Etelä-Afrikan politiikassa olivat muut Pohjoismaat ja niiden näkemykset. Vuonna 1991 Suomi kuitenkin kumosi ensimmäisenä Pohjoismaana osan Etelä-Afrikkaan kohdistamistaan pakotteista. Tutkielman tarkoituksena on selvittää syyt sille, miksi Suomi erosi yhteispohjoismaisesta linjasta Etelä-Afrikan kysymyksessä. Tätä selvitetään tutkimalla, millaista keskustelua eri yhteispohjoismaisissa kokouksissa käytiin, millaista pohdintaa ulkoasiainministeriön sisällä asiasta oli, ja kuinka tilanne kehittyi sellaiseksi, että Suomi erosi yhteispohjoismaisesta linjasta. Tutkielmassa tarkastellaan, millainen odotushorisontti Suomen ulkopoliittisella johdolla oli Etelä-Afrikan tilanteesta ja miten odotushorisontti muuttui Etelä-Afrikan demokratisoitumiskehityksen edetessä. Pääasiallisena aineistona tutkielmassa käytetään ulkoministeriön arkistomateriaaleja. Suomen kanta Etelä-Afrikan kysymykseen määrittyi pitkälti yhdessä muiden Pohjoismaiden kanssa, joten erityinen huomio on Pohjoismaiden ulkoministerikokousten pöytäkirjoissa. Ulkoministeriön aineistomateriaaleja tarkastellaan Reinhart Koselleckin käsitteitä apuna käyttäen. Koselleckin käsitteet odotushorisontti (horizon of expectations) ja kokemusavaruus (space of experience) auttavat ymmärtämään ja jäsentämään kokemuksen ja odotuksen välistä suhdetta, joka ulkoasiainministeriössä vallitsi vuosina 1990-1992. Suomi erosi vuodesta 1978 jatkuneesta yhteispohjoismaisesta Etelä-Afrikkaa koskeneesta toimintaohjelmasta 1.7.1991 kumoamalla ensimmäisenä Pohjoismaana osan Etelä-Afrikkaan kohdistetuista kauppapakotteista. Päätöstä edelsi miltei puolentoista vuoden prosessi, jonka aikana Suomi pyrki vaikuttamaan siihen, että Pohjoismaat olisivat yhdessä muuttaneet toimintaohjelmaansa. Pohjoismaisesta linjasta eroaminen herätti kritiikkiä Ruotsissa, ANC:ssä ja YK:n anti-apartheid-komiteassa. Eri yhteyksissä nousi myös esille, että Suomen toiminta saattaisi johtaa Suomen taloudellisten etujen kärsimiseen lähitulevaisuudessa, kun valtaan nousisi kansan enemmistön kannatusta nauttinut Afrikan kansalliskongressi. Pelko ulkopoliittisista imagotappioista ja mahdollisista tulevaisuuden taloudellisista tappioista saikin Suomen palaamaan takaisin yhteispohjoismaiseen linjaan. Yhteispohjoismaisen linjan päätepiste koitti tammikuussa 1992, kun Pohjoismaat sopivat – Etelä-Afrikassa tapahtuneen edistyksen takia – että kukin Pohjoismaa sai edetä pakotteiden kumoamisessa itsenäisesti parhaaksi katsomallaan tavalla. Suomen hallitus antoi 27.3.1992 eduskunnalle esityksen jäljellä olleiden pakotteiden kumoamisesta, pois lukien YK:n alaiset pakotteet. Suomen pakotteista luopumista vuonna 1991 perusteltiin Etelä-Afrikassa tapahtuneella kehityksellä, EY-maiden ja Yhdysvaltain menettelyllä, länsimaiden näkemyksellä koko eteläisen Afrikan kehityksestä sekä Suomen omilla taloudellisilla intresseillä. Tutkimusaineiston perusteella suurin merkitys oli Etelä-Afrikassa tapahtuneella kehityksellä ja Suomen omilla taloudellisilla intresseillä. Kumoamalla pakotteet Suomi erosi vuosikausia Etelä-Afrikan politiikkaa määrittävänä tekijänä olleesta yhteispohjoismaisesta linjasta.
-
(2017)Etelä-Afrikassa kansalaisjärjestöt ovat merkittävä yhteiskunnallisia toimijoita, jotka tuottavat erityisesti vähävaraisille suunnattuja sosiaali- terveys- ja hyvinvointipalveluita. Ne ovat valtiollisten ja maakunnallisten tahojen, sekä yksityisten lahjoittajien taloudellisesti tukemia tahoja, jotka joutuvat tasapainottelemaan työkentältä nousevien suurten tarpeiden ja lahjoittajien toiveiden välillä. Länsi-Kapin maakunnassa on sälytetty erityisesti uskonnollissävytteisille kansalaisjärjestöille toive toimia moraalisena selkärankana korkeaa rikollisuutta ja HIV/AIDS:in leviämistä vastaan. Etelä-Afrikassa syrjäytymisvaarassa olevat nuoret naiset kärsivät erityisesti köyhyydestä, työttömyydestä, väkivalta- ja seksuaalirikollisuudesta ja HIV/AIDS:n leviämisestä. Daniel Louw on laatinut nelikentän, jossa uskonnolliset suhtautumistavat voidaan luokitella neljään eri tapaan, joiden välillä tapahtuu keskinäistä liikehdintää. Sen lisäksi käytin teoreettisena viitekehyksenäni Banduran toimijuus-teoriaa, joka kiinnittää huomiota siihen, millaisia mahdollisuuksia yksilöllä on toimia ympäristössään päämäärätietoisesti. Tutkielmassani tarkastelen, miten uskonnollissävytteiset kansalaisjärjestöt suhtautuvat syrjäytymisvaarassa oleviin nuoriin naisiin. Tutkimusaineistona minulla on kolmen järjestöjohtajan haastattelut ja kaksi havainnointiaineistoa, sekä laaja nettiaineisto, joka koostuu valtion ja maakunnanraporteista ja kuvakaappauksista ja tallennuksinaeri järjestöjen ja tahojen Internet-sivustoilta ja Facebook-päivityksistä. Haastattelut ja havainnoinnit tein paikan päällä Etelä-Afrikassa. Haastattelut ja suurin osa sähköisestä aineistosta olivat HIV/AIDS:n leviämisen vastaista työtä tekevästä kansalaisjärjestöstä, kirkkojen kanssa aktiivista yhteistyötä tekevästä lastensuojelujärjestöstä, sekä paikallisen kirkon yhteydessä toimivasta kansalaisjärjestöstä. Analysoin aineiston jakamalla sen ensin Daniel Louwin hengellisyyden nelikentän neljään suhtautumistapaan. Tämän jälkeen jaoin aineiston aineistonanalyysimenetelmällä alakategorioiksi. Yleisesti ottaen kansalaisjärjestöjen suhtautumistavassa syrjäytymisvaarassa oleviin nuoriin naisiin korostui diakonisuus: naisille oli tarjolla runsaasti erilaista aineellista apua, sekä neuvontaa, mikä kävi ilmi erityisesti haastatteluista ja havainnoinneista, sekä järjestöjen kotisivuilta. Yhdessä tekemistä oli tarjolla jonkin verran vähemmän ja se näkyi erityisesti Facebook-päivityksissä. Toiminnallisuuden näkökulmasta järjestöt toimivat mahdollisuuksien ja aktiviteettien tarjoajina, mutta nämä määriteltiin selkeästi järjestöjen, ei nuorten itsensä lähtökohdista käsin. Eniten liikkumatilaa toimintansa järjestämisessä oli kirkon yhteydessä toimivalla kansalaisjärjestöllä ja kirkkojen diakonialla, joiden liikkumatila ja toiminnan tavoitteet eivät olleet niin tarkasti rajattu kuin muilla kansalaisjärjestöiltä. Kielteisistä suhtautumistavoista epäluottamusta nuorten naisten motivaatioon, kykyihin ja haluun parantaa omaa elämäänsä esiintyi jonkin verran. Paheksuntaa aiheuttivat erityisesti nuorten naisten runsas päihteidenkäyttö, teiniraskaudet ja irtosuhteet. Opilla torjumista esiintyi myös jossain määrin kaikissa järjestöissä, joiden johtajia haastattelin. Yleisesti ottaen järjestöt suhtautuivat siis nuoriin naisiin kannustavasti ja tarjosivat heille sellaisia neuvoja, apua ja vapaa-ajan käyttötapoja, kuin olettivat näiden tarvitsevan. Näin nuorten tavaksi toteuttaa toimijuuttaan järjestöjen piirissä jäi sen valikoiminen, minkä järjestöjen asiakkaiksi he hakeutuivat ja miten intensiivisesti he ottivat osaa niiden toimintaan.
-
(2022)Etelä-Afrikan harjoittama apartheid eli rotuerottelu vakiintui viralliseksi osaksi poliittista järjestelmää vuonna 1948. Vuonna 1960 Sharpevillen verilöyly vaikutti laajan kansainvälisen apartheidia vastustavan keskustelukulttuurin syntymiseen, kun taas vuonna 1976 tapahtuneella Soweton kansannousulla oli konkreettisempi vaikutus Yhdistyneiden kansakuntien (YK) raameissa tapahtuneeseen aktiivisempaan toimintaan. Tutkin tutkielmassani Suomen apartheidin vastaisen politiikan syntyä ja Suomen toimintaa YK:ssa 1960–1970-luvuilla. Vastaan tutkielmassani kahteen keskeiseen tutkimuskysymykseen – ensimmäinen tutkimuskysymykseni käsittelee, kuinka Suomessa ryhdyttiin tiedostamaan kysymystä Etelä-Afrikan harjoittamasta rotusorrosta ja kuinka tämä suhtautuminen muuttui 1960-luvulta 1970-luvulle. Toinen tutkimuskysymys liittyy Suomen toimintaan YK:ssa sekä Suomen ja Pohjoismaiden väliseen suhteeseen. Tutkin, kuinka Suomen rooli muuttui YK:ssa rotusorron vastaisessa taistelussa ja millainen Suomen suhde oli muihin Pohjoismaihin. 1960-luvulla Suomessa rotuerottelupolitikan vastustaminen oli pääosin kansalaisjärjestöjen sekä ammattiyhdistysten vastuulla. Vuodesta 1966 lähtien Suomen rooli muuttui aktiivisemmaksi YK:ssa, mihin vaikutti sisäpoliittisella kentällä tapahtuneet muutokset sekä lisääntynyt kiinnostus solidaarisuutta ja kolmannen maailman kysymyksiä kohtaan. Käänteentekevää oli Suomen turvallisuusneuvoston jäsenyys vuosina 1969-1970, jonka jälkeen rotuerottelupolitiikka nousi tärkeäksi teemaksi myös kansallisella tasolla. Suomen ulkopoliittista toimintaa ohjasi puolueettomuuspolitiikka, suurvaltaristiriitojen välttäminen sekä kansalliset ja kansainväliset sopimusoikeudelliset seikat. Suomi alkoi ajamaan aktiivisesti rotuerotteluun liittyvää kysymystä YK:ssa yhdessä muiden Pohjoismaiden kanssa 1970-luvun lopulta lähtien. Tutkimuskirjallisuus muodostuu ajallisesti läheltä nykypäivää kuin myös 1960- ja 1970-lukuja, mikä mahdollistaa laajan kokonaiskuvan saamisen ajan vallitsevista käsityksistä ja kansainvälisistä suhteista. Keskeisimmät arkistolähteeni koostuvat ulkoasiainministeriön ja eduskunnan arkistoista, eduskunnan digitoiduista asiakirjoista sekä Yhdistyneiden kansakuntien digitaalisesta kirjastosta.
-
(2012)This thesis explores the link between South-South remittance and development. It attempts to establish improved understanding about the role of immigrants as agents of constituency growth and development. By doing so, it illuminates the dark corners of the policy implications that the unconventional development agency of immigrants might have for countries in the Organization ft Economic Cooperation and Development (OECD). The thesis problematises the existence of state-centric international cooperation as providing the recipe for failed Aid in the face of global poverty menace. In the last half a century, the relative shi of focus to non-state actors brought about the proliferation of NGOs. That, intrun, helped improve international access to crisis situations; however, their long-term remedial impacts on poverty and development have been contested. Major misgivings for non-governmental organizations (NGOs) are, on one hand, low level goal-bound expenditures and lack of independence from influence of the state, on the other. Therefore, the thesis enterprises to empirically verify its fundamental question whether remitting immigrants constitute an alternative development agency to the traditional players: the State and NGOs. Its main arguments are: due to states failures in bringing sustainable development in many countries of the South, the future of poverty reduction and development also rests in immigrants remittances. Nonetheless, in the last decade, remittance security-nexus dominated its discourse. Because of that remittance was viewed as something requiring global regime and restrictions. These temptations to tightly regulate remittance flows carry the danger of overlooking its trans-boundary nature and its strong link with livelihood of the poor. Therefore, to avoid unintended consequences of interventions, there need to be clear policy that bases itself on a discursive knowledge on the issues of North-South and South-South remittances The study involved both literature based and empirical research. It employed Discourse Analysis (C as main method for the former and snow-balling as its approach for the latter. For the first part the thesis constructed three conceptual models, these are: metrological model, police model and ecological model on remittance development-nexus. Through this modeling, the thesis achieved better deconstruction on the concepts remittance, immigrants and development agency. The protagonists of each model, the values and interests they represent, and their main arguments along various lines of dichotomies have been discussed. For instance, the main treats of meteorological model include: it sees remittance as transitional economic variable which require constant speculations and global management; it acts as meteorological station for following up or predicting the level, direction, flow and movement of global remittance. It focuses on official lines and considers the state as legitimate recipient of advic and positive consequence of remittance. On the other hand, police model views remittance as beir at best, development neutral or as an illicit activity requiring global regulations and tight control. Both immigrants and remittance viewed as subversive to establishments. It gives primacy to state stable agent of development and a partner for international cooperation. The anti-thesis to the police model is supplied by ecological model, which this thesis is a part. Ecological model on remittance and immigrants argues that, tight global regulations alone cannot be a panacea for possible abuse of informal remittance system. Ecological model, not only links remittance to poverty reduction, the main trust of development, but also considers the development agency of immigrants as critical factor for 21st century north-south development intervention. It sees immigrants as development conscious and their remittance instrument as most stable flow of finance to the developing countries. Besides, it sees remittance as effective poverty solutions than Foreign Direct Investment and international AID. This thesis focuses on the significance of South-South remittance and investigates the South Africa - Ethiopia remittance corridor, as case study; and empirically verifies the role of Ethiopian (Kembata and Hadiya) immigrants in South Africa as agents of local development back home. The study involved techniques of interview, group discussions, observations and investigative study. It also looked into the determinants of their migration to South Africa, and their remittance to Ethiopia. The theoretical models in the first part of the thesis have been operationalised throughout the empirical part to verify if the Kembata and Hadiya immigrants played the crucial role in their household poverty and local development in comparison with the Ethiopian state and the NGOs involved in the system. As evidenced by the research the thesis has made three distinct contributions to the discourse of remittance development-nexus. Fist, it systematized the debate about linkages between remittance, immigrants, development agency and policy of international cooperation by creating three conceptual models (school of thoughts); second, it singled out remitting immigrants as new agents of development in the South; third, it deconstructed concept of remittance and established South-South remittance as additional sphere of academic investigation. In addition to the above contributions, the thesis finds that Kembata and Hadiya immigrants have engaged in various developmental activities in their locality than usually anticipated. Hence, it concludes that Ethiopian immigrants constitute an alternative development agency to the state and other non-state actors in their country, and the lesson can be applied to poverty reduction strategies in most developing countries.
-
(2021)South Africa as a country has been portrayed as an exception when it comes to protecting LGBT rights in Africa. In previous research on South Africa, sexuality, gender and race have been found to be crucial components of oppressive structures. However, the discursive practices and sedimented orders governing queerness, a substructure of normative sexuality and gender, have not been thoroughly examined. In this thesis it was questioned, how queerness has been made governable in South Africa through time. An additional centre of interest was to examine, how an influential non-profit organisation Gender DynamiX has recently tried to these orders. The thesis contributes to the efforts of queering development. Informed by intersectional feminism, Africana womanism, queer theory, post-colonialism, as well as Critical Discourse Analysis and Qualitative Content Analysis, the orders of discourse governing South queerness, as well as Gender DynamiX’s dominant discursive practices to change these orders, were analysed. The material analysed in the thesis consisted mainly of academic literature, and publications that the organisation has produced independently or in co-operation with other actors It was found that the historically moulded orders of discourse governing the field of South African queerness, a discursive substructure addressing deviance from the hegemonic South African system of normative sexuality and gender, is being produced and reproduced in contemporary South African society. These discriminatory orders of discourse have been made to support the colonial enterprise, the white apartheid state, and more recently black and religious identity politics. Thus, various actors have discriminatorily used queerness in a utilitarian manner to demarcate a line between us and them, between natural and unnatural, godly and ungodly, and more contemporarily the ones who tolerate and ones to be tolerated. However, it was found that these orders of discourse have been under transformation since the end of apartheid and the birth of the democratic nation. The discursive practices of gay and lesbian activists were crucial in changing these orders of queerness, and there has been some success in institutionalising and popularising the rights of sexual minorities. However, the issue of trans and gender non-conforming rights remains largely neglected in these moderately changed orders of queerness. Additionally, in the case study it was found that Gender DynamiX has pursued to affect these orders of discourse with an attuned and innovative discursive practice. More concretely, it has pursued to present especially racialised queers as active knowing subjects in different ways. This innovative discursive practice has the potential in dismantling the racialised hierarchical system of orders of normative sexuality and gender and the utilitarian orders that govern queerness in South Africa. More research on the development of Gender Dynamix’s discursive practice and the orders of queerness in South Africa would be beneficial to conduct.
Now showing items 1-7 of 7