Browsing by Subject "http://www.yso.fi/onto/mesh/D010523"
Now showing items 1-13 of 13
-
(2021)Tausta: Komorbiditeettien eli muiden itsenäisten sairauksien vaikutusta myasthenia graviksen (MG) ennusteeseen ei tunneta. Muut autoimmuuni sairaudet on liitetty MG:een mutta niidrn rooli MG:n taudin kuvaan on kiistanalainen. Menetelmät: Tässä retrospektiivisessä yhden keskuksen kohorttitutkimuksessa seurasimme 154 suomalaista yleistynyttä MG:sta sairastavaa potilasta, joille oli tehty tymektomia eli kateenkorvan poisto. Keskimääräinen seuranta-aika oli 8,6 (±5.0 ) vuotta tymektomian jälkeen. Potilaiden komorbiditeetit oli diagnosoitu miltä tahansa ajanhetkeltä ja tiedot oli peräisin potilasasiakirjoista. Tautitaakka pisteytettiin käyttämällä Charlson comorbidity indexiä (CCI). Potilaat jaettiin alaryhmiin komorbiditeettien mukaan; MG ainoastaan (n=45) ja MG sekä mikä tahansa komorbiditeetti (n=109). Jälkimmäinen ryhmä jaettiin vielä; MG sekä muu autoimmuunitauti (n=33) ja MG sekä ei-autoimmuuni komorbiditeetti -ryhmään(n=76). Tutkimuksen päätetapahtumina oli täydellinen remissio (CSR), minimaalisen lääkityksen tarve (pyridostigmiini max 100mg/vrk) ja sairaalahoidon tarve. Tulokset: Potilaat joilla ainoastaan MG saavutti CSR useammin kuin MG sekä mikä tahansa komorbiditeetti –ryhmä (26.7% vs 8.3%, p = 0.004). Minimaalisen lääkityksen tarpeen saavutettiin useammin MG ainoastaan -ryhmässä kuin MG sekä ei-autoimmuuni komorbiditeetti –ryhmässä (p = 0.047 ). Sairaalahoidon tarve oli alhaisempaa potilailla joilla vain MG kuin potilailla oli MG sekä mikä tahansa komorbiditeetti (p = 0.046). Logistisen regressioanalyysin mukaan matala CCI kasvattaa todennäköisyyttä saavuttaa CSR (p = 0.033). Matala CCI oli yleisempää potilailla, joilla oli minimaalinen lääkitys tarve ja eivätkä tarvinnut sairaalahoitoa (p < 0.001) Johtopäätökset: Lähes 9 vuoden tymektomian jälkeisen seurannan aikana potilailla, joilla on yleistynyt MG ja komorbiditeettejä on huonompi ennuste kuin potilailla jotka sairastavat vain MG:tä. Autoimmuunisairaudet eivät huonontanut MG:n ennustetta enempään kuin muut komorbiditeetit.
-
(2023)Diabetes on yleinen krooninen sairaus, jota sairastaa noin puoli miljoonaa suomalaista. Diabeettinen neuropatia eli diabeteksen aiheuttama hermoston vaurio on yleinen diabeteksen lisätauti. Elämänsä aikana noin puolet diabetesta sairastavista potilaista sairastuu diabeettiseen neuropatiaan, lisäksi noin viidennes kehittää kivuliaan diabeettisen neuropatian. Diabeettisen neuropatian oireet ovat moninaisia. Keskeisessä roolissa ovat yleensä ensimmäisenä ilmenevät erilaiset tuntohäiriöt, joiden arvioiminen on hankalaa ilman potilaiden omakohtaista palautetta. Diagnoosin asettamisen ja oirekuvaston arvioimisen helpottamiseksi on tämän vuoksi kehitetty lukuisia tutkittavien itsensä täytettäviä kyselylomakkeita. Kirjallisuushaun ja -katsauksen avulla selvitettiin, mitä diabeettisen perifeerisen neuropatian aineistossa validoituja, tutkittavien itse täyttämiä kyselylomakkeita on käytössä. Tuloksista valikoitiin mukaan ainoastaan kokonaan diabetespotilasaineistossa validoitujen kyselylomakkeiden alkuperäistutkimukset, sekä tässä aineistossa myöhemmin validoidut kyselylomakkeet. Lääkärin kliinistä tutkimusta sisältävät kyselylomakkeet sekä elämänlaadun arvioon keskittyvät kyselylomakkeet jätettiin katsauksen ulkopuolelle. Neljä perifeerisessä diabeettisessa neuropatiassa ja neljä kivuliaassa perifeerisessä diabeettisessa neuropatiassa käytössä olevaa kyselylomaketta täytti määritellyt vaatimukset. Kyselylomakkeiden validointitutkimuksista pyrittiin selvittämään, miten hyvin kehityksessä on otettu huomioon lomakkeen luotettavuuden, pätevyyden ja muutosherkkyyden varmistaminen; minkälainen diabetespotilasaineisto on kyseessä, ja mitä lomakkeen herkkyydeksi ja tarkkuudeksi ilmoitetaan. Tutkimuksessa ilmenneitä kyselylomakkeiden vahvuuksia ovat yksinkertaisuus, helppokäyttöisyys eri terveydenhuoltoammattilaisten vastaanotoilla, sekä käyttö epidemiologisissa tutkimuksissa. Heikkouksina lomakkeissa esiintyy erilaisia vääristymiä, eivätkä ne tunnista 10–20 % tautitapauksista. Kyselylomakkeet kuitenkin auttavat tunnistamaan lisätutkimusten tarpeessa olevat potilaat.
-
(2020)Ihmisen perintötekijät eli geenit koostuvat eksoneista ja introneista. Eksonit sisältävät ohjeet valkuaisaineiden, proteiinien, valmistamiseksi. Yhden henkilön kaikista eksoneista käytetään yhdessä termiä eksomi. Tämän eksomin rakenne eli emäsjärjestys on nykyisin mahdollista selvittää erityisillä sekvensointilaitteilla. Muutokset tai virheet eksomissa, eli yhdessä tai useammassa eksonissa, voivat johtaa tiettyjen proteiinien puuttumiseen tai muodostumiseen väärin, mikä aiheuttaa sairauden. Tämän vuoksi eksomin rakenteen selvittäminen eli eksomisekvensointi on tullut käyttöön potilaiden diagnostiikkaan. Kyseessä on kuitenkin edelleen niin vaativa ja kallis tutkimus, että sen hyödyntämistä edeltävät usein muut lääketieteelliset tutkimukset. Eksomisekvensoinnin jälkeen vaaditaan vielä saatujen tietojen tulkitsemista suhteessa potilaaseen ja taustaväestöön. Esimerkiksi eräät muutokset eksomissa ovat niin yleisiä tietyissä väestöissä, että voidaan olettaa, etteivät ne aiheuta sairauksia. Eksomin rakenteen selvittämistä voidaan diagnostiikan lisäksi hyödyntää tutkimuksissa etsittäessä uusia, tuntemattomia perimän muutoksia sairauksien tai tautien taustalla. Tässä tutkimuksessa kolmen potilaan eksomisekvensointituloksista suodatettiin populaatiotietoja sekä kyseisten potilaiden kliinistä kuvaa hyödyntäen todennäköiset kandidaattigeenit. Saatujen kandidaattigeenien avulla voidaan diagnostiikkaa kohdistaa tarkemmin esimerkiksi tiettyyn aineenvaihduntareittiin. Eksomisekvensointia voidaan luontevasti verrata koko perimän eli genomin sekvensointiin tai ennalta valikoituun geenijoukkoon kohdistuvaan paneelisekvensointiin. Koko genomiin nähden on eksomin tutkiminen selkeästi nopeampaa ja halvempaa. Toisaalta osa sairauksista johtuu muutoksista eksonien ulkopuolissa alueissa, joiden havaitsemiseen genomisekvensointi soveltuu. Paneeleita käytettäessä on etukäteen tiedettävä, mihin geeneihin paneeli kohdistetaan. Tällöin ei myöskään löydetä mahdollisia uusia tauteja aiheuttavia perimän muutoksia.
-
(2019)Astmaa sairastavilla aikuisilla havaittiin suurentunut kokonaiskuolleisuus verrattuna kaltaistettuihin verrokkihenkilöihin. Tutkimuksessa käytettiin vuonna 1997 tehtyä kyselytutkimusta, jossa kartoitettiin aikuisiän astmaan liittyviä riskitekijöitä kuten esimerkiksi ammattia, tupakointia, lapsuuden elinympäristöä ja lemmikkieläimiä. Kyselytutkimusta täydennettiin Tilastokeskuksen keräämillä kuolinsyyrekisteritiedoilla yli 15 vuoden ajalta. Tutkimukseen osallistui 1052 yli 30-vuotiasta astmaatikkoa ja 1889 sukupuolen, iän ja asuinpaikan mukaan kaltaistettua verrokkia. Kuolleisuutta ja kuolinsyytä selittävissä malleissa ryhmien välillä vakioitiin ikä, sukupuoli, tupakointi, painoindeksi ja koulutustaso. Keskimäärin 15,6 vuoden pituisena seuranta-aikana astmaa sairastavista aikuisista kuoli 221 ja verrokeista 335 henkilöä. Astmaa sairastavilla oli suurentunut kokonaiskuolleisuus (vakioitu HR 1.25; 95% CI 1.05-1.49, P=0.011). Sydän- ja verisuonisairaudet olivat yleisin kuolinsyy molemmissa ryhmissä, mutta astmaa sairastavien ja verrokkien välillä ei ollut tilastollisesti merkitsevää eroa sydänkuolleisuudessa (vakioitu HR 1.23, 0.93–1.63, P=0.145). Kuolinsyinä keuhkoahtaumatauti (vakioitu HR 12.0, 4.18–34.2, P<0.001) ja hengityselinten syövät (vakioitu HR 2.35, 1.25–4.42, P=0.008) olivat yleisempiä astmaatikoilla. Astmaa sairastavilla tupakointi ja vaikeat astmaoireet olivat yhteydessä lisääntyneeseen kuolemanriskiin ja allerginen nuha ja/tai silmätulehdus vähentyneeseen kuolemanriskiin. Verrokeilla tupakointi ja ylipaino lisäsivät yleistä kuolleisuutta, kun taas naissukupuoli vähensi kuolleisuusriskiä. Tupakoinnin lopettaminen alentaa kokonaiskuolleisuutta sekä astmaa sairastavilla että astmaa sairastamattomilla. Allerginen nuha ja/tai silmätulehdus liittyy alentuneeseen kuolleisuuteen vain astmaa sairastavilla, mikä saattaa johtua tupakoimattomuudesta tai vähemmän letaalista allergisesta astmatyypistä.
-
(2021)Mitokondriotautien etiologia on vielä runsaasta tutkimuksesta huolimatta monilta osin tuntematonta. Tiedetään, että nämä taudit aiheuttavat monimuotoisia aineenvaihduntahäiriöitä kudos- ja soluspesifisti. Tämä tutkielma keskittyy yhteen näistä sairauksista ja pyrkii valottamaan folaatin vaikutusta kudosten yhden-hiilen-metaboliaan ja sen merkitystä imeväisiässä alkavaan pikkuaivo- ja selkäydinperäisen ataksian (IOSCA) etiologiassa. Aiemmat tutkimukset hiirellä ovat osoittaneet, että IOSCA-mutaatioon liittyy häiriintynyt deoksinukleotidi (dNTP) -varastojen tasapaino, mitokondrioDNA:n (mtDNA) vähenemä ja muuntunut yhden-hiilen-metabolia. Nämä yhdessä ovat mitokondriaalisen toiminnan häiriön aiheuttama stressireaktio. Tutkimuksessa käytettiin mallieläimenä hiirtä. Koeryhmiä altistettiin sekä folaatittomalle ruokavaliolle että foliinihappolisälle. Tutkimuksessa tarkasteltiin mtDNA määriä, dNTP-varastojen tasoja sekä mitokondriaalisen hengitysketjun, folaattisyklin ja transsulfuraatioreitin entsyymien ekspressiota. Kohdekudoksina olivat isoaivokuori, pikkuaivot, lihas ja maksa. IOSCA-hiirillä nähdään kudos- ja genotyyppispesifi dATP-tasojen lasku lihaksessa, jota folaatin puute pahentaa ja foliinihappolisä korjaa. Tämä osoittaa folaatilla olevan suora yhteys dATP-tasojen säätelyyn IOSCA-hiirien lihaksessa. Tutkimus antaa myös viitteitä, että metaboliset muutokset IOSCA-hiirissä ovat ikään sidottuja. IOSCA-hiirillä on 15 kk:n ja 18 kk:n iässä vasta alkava dNTP-varastojen epätasapaino, toisin kun aiemmissa vanhemmilla hiirillä tehdyissä tutkimuksissa, joissa dNTP-varastojen epätasapaino oli merkittävä. IOSCA-hiiret ovat myös kontrollia herkempiä folaatin puutteelle. Lisäksi nähdään folaatin saannin vaikuttavan merkittävästi niin folaattisykliin ja laajemmin yhden-hiilen-metaboliaan kuin myös kudosten dNTP-varastojen tasoon. (186 sanaa)
-
(2020)Kubitaalitunnelioireyhtymässä (CuTs) kyynärhermo (n. ulnaris) joutuu pinnetilaan kyynärpään alueella. Kyynärhermon mahdollisia pinnepaikkoja tunnetaan useita, yleisimpänä pinnepaikkana toimii ranteen pikkusormenpuoleisen koukistajalihaksen (m. flexor carpi ulnaris) proksimaalisia päitä yhdistävän sidekudosrakenteen, Osbornen ligamentin, alapuolella. Osbornen ligamentin, olkaluun sisemmän sivunastan (Epicondylus medialis) ja luisen kyynärpään (Processus olecranon) rajaamaa tunnelimainen rakenne on nimetty kubitaalitunneliksi. Keväällä 2020 julkaistussa tutkimuksessa Sang Ki Lee et. al löysivät yhteyden CuTs-oireiden, ja potilaan kyynärhermon ja kubitaalitunnelin pinta-alojen suhteen välillä. Tämän suhteen kirjoittajat nimesivät NSR:ksi (nerve-soft-tissue-ratio). Tämä tutkielma koostuu kahdesta osiosta, jotka ovat kirjallisuuskatsaus ja kadaaveritutkimus. Kirjallisuuskatsauksessa käydään lävitse yleisimmät anatomiset rakenteet johon kyynärhermo voi joutua pinnetilaan. Tässä katsauksessa käydään lävitse Strutherin arkaadi (arcade of Struther’s, SA), Osbornen ligamentti, m. anconeus epitrochlearis ja sormien pinnallinen koukistajalihas (m. flexor digitorum superficialis). Tutkimuksessani selvitin mahdollisia yhteyksiä muiden anatomisten tekijöiden ja näiden pinta-alojen välillä. Aineistona toimi kymmenen (n = 10) Anatomian osastolle opetuskäyttöön ruumiinsa testamentanneen henkilön oikeaa yläraajaa. Yläraajat dissekoitiin ja suureet mitattiin käsin. Mitatut suureet analysoitiin lineaarisella regressioanalyysillä. Tutkimuksessani löytyi tilastollinen yhteys kubitaalitunnelin poikkileikkauksen pinta-alan ja henkilön olkavarren (Os humerus) pituuden välillä (p<0,05). Aineistoni mediaani NSR vastasi alkuperäistä Sang Ki Lee et. al tutkimusta (15,6%). Tämän tutkimuksen löydökset voivat ohjata jatkotutkimuksia. Itsessään tämän tutkimuksen lyödöksien kliininen käyttökelpoisuus on vähäistä.
-
(2020)Matriksin metalloproteinaasi 8 on kollageenia hajottava ihmisen elimistön erittämä entsyymi. Se osallistuu normaaliin kudosten muokkaamiseen ja tulehduksellisiin sairauksiin, kuten syöpään, parodontiittiin ja sydän- ja verisuonitauteihin. Tässä tutkimuksessa aineistona ovat Pubmedistä haetut artikkelit ja FINRISK-tutkimuksessa vuonna 1997 kerätty aineisto 8349 henkilöltä. MMP-8-pitoisuus määritettiin tutkimushenkilöiden seerumista IFMA-menetelmällä. FINRISK-tutkimusaineistoa analysoitiin IMB SPSS Statistics-ohjelman avulla. Tulokseksi saatiin, että seerumin matriksin metalloproteinaasi 8:n pitoisuus on terveillä korkeampi kuin sairailla, kun tarkastellaan koko väestöä. Ikäryhmittäin tarkasteltuna ikäryhmien sisällä pitoisuus on kuitenkin sairailla korkeampi kuin terveillä. Matriksin metalloproteinaasi 8:n pitoisuus laskee iän myötä. Erot pitoisuudessa terveiden ja sairaiden välillä pienentyvät iän myötä. Viitearvot määritettiin tässä tutkimuksessa, ja ne ovat 5,33-241,2 ng/ml kaikille, naisille 5,61-250,1 ng/ml ja miehille 4,96-217,9 ng/ml. Terveillä ja sairailla tupakoitsijoilla pitoisuudet ovat käytännössä samat. Tupakoinnin lopettaneilla erot pitoisuudessa ovat terveiden ja sairaiden välillä suhteellisen suuret. Henkilöillä, joilla on metabolinen oireyhtymä, on matala matriksin metalloproteinaasi 8:n pitoisuus. Pitoisuus on tilastollisesti merkitsevästi matalampi myöhemmin puhkeavan diabeteksen suhteen. Tässä tutkimuksessa MMP-8:n pitoisuudet olivat sydän- ja verisuonisairauksia sairastavilla tutkittavilla henkilöillä matalat. Matriksin metalloproteinaasi 8:n pitoisuus korreloi positiivisesti CRP:n ja erityisen voimakkaasti fibrinogeenin kanssa. Vaikuttaa siltä, että kroonisesti sairailla pitoisuudet ovat matalat, akuutissa tilanteessa pitoisuudet nousevat ja ajan kuluessa laskevat takaisin mataliksi. Tämä koskee erityisesti sydän- ja verisuonitauteja. Hypoteesi tarvitsisi lisää tutkimusta, jotta pystyisimme MMP-8:n avulla seuraamaan ja ennustamaan taudinkulkua paremmin. (212 sanaa)
-
(2021)Personer med typ 1-diabetes har en ökad risk att insjukna i en akut hjärtinfarkt. Studiens mål är att undersöka prognosen efter första hjärtinfarkten vid typ 1-diabetes samt att utreda hur olika diabetesrelaterade och hjärtinfarktrelaterade faktorer påverkar prognosen. Studien består av 132 personer som deltog i nationella FinnDiane-studien mellan åren 1995– 2011 och insjuknade i sin första hjärtinfarkt under uppföljningstiden. Information om hjärtinfarkten och diabetesrelaterade faktorer samlades från sjukjournaler. För bedömning av prognosen erhölls information om tidpunkt för eventuell död från Statistikcentralen. Under medianuppföljningstiden om 2,5 (0,0–7,2) år efter hjärtinfarkten dog 91 (68,9 %) av personerna i studien. I studien hade personer med kronisk njursjukdom den sämsta överlevnadsprognosen efter hjärtinfarkten och ju sämre njurfunktionen var, desto sämre blev prognosen. Personer med diabetesnefropati hade också en klart sämre prognos, speciellt om de var i dialysvård. De personer till vilka subakuta revaskularisering gjordes hade en betydligt bättre prognos medan akuta vården inte påverkade prognosen. I vår studie påverkade inte ålder, kön, durationen av diabetes, tidigare medicinering, lipidprofilen eller blodsockerbalansen prognosen. Resultaten i vår studie tyder på att för att förhindra hög mortalitet bland de personer som insjuknar i hjärtinfarkt måste vi förebygga utvecklingen av kronisk njursjukdom vid typ 1- diabetes. (197 ord)
-
(2019)Denna uppföljningsstudie är en del av FinnDiane-studien som initierades 1997 för att identifiera riskfaktorer hos typ 1-diabetiker som bidrar till utveckling av olika diabetesrelaterade komplikationer. Eftersom det tidigare rått oklarheter vad beträffar adiponektinets samband med det metabola syndromet samt deras gemensamma inverkan för typ 1-diabetiker utan nefropati att insjukna i kardiovaskulära sjukdomar, är denna studies målsättning att undersöka detta. Under en ca 15 års uppföljningstid samlades information i form av anamnestiska uppgifter, klinisk grundundersökning samt blodprov från 1444 typ 1-diabetiker utan nefropati. Medelåldern vid det första FinnDiane-studiebesöket var 34 år och 32 % hade metabolt syndrom. Vi såg ett klart samband mellan adiponektinkoncentrationen och det metabola syndromet, där en lägre adiponektinkoncentraton associerades inte endast med metabolt syndrom, utan även med ökat midjemått, lågt HDL och höga triglycerider. Personer med samtidigt metabolt syndrom och låg adiponektinkoncentration hade en 2,6-faldig risk att insjukna i kardiovaskulär sjukdom jämfört med jämförelsegruppen. Sammanfattningsvis kan vi konstatera att det i framtiden skulle vara skäl att identifiera de personer som lider av det metabola syndromet, samt att bestämma deras adiponektinkoncentration, för att kunna initiera en möjligast effektiv primärprevention.
-
(2020)Sepelvaltimotauti on merkittävä kuolleisuuden aiheuttaja maailmalla ja Suomessa. Suomessa tautia sairastaa 50 vuotta täyttäneistä suomalaisista miehistä 14 % ja naisista 7 %. Sepelvaltimon krooninen totaalitukos (engl. chronic total occlusion, CTO) on ahtauma, joka tukkii suonen täysin ja on yli kolme kuukautta vanha. Rekisteritutkimusten perusteella CTO todetaan 15–25% potilaista, joille tehdään koronaariangiografia. CTO voidaan hoitaa erikoistekniikoin toteutetulla pallolaajennuksella (engl. chronic total occlusion percutaneous coronary intervention, CTO-PCI). Tutkimusnäytön perusteella onnistunut toimenpide vähentää potilaiden oireita, mutta vaikutusta ennusteeseen ei luotettavasti ole pystytty osoittamaan. Tutkimus on retrospektiivinen seurantatutkimus, jossa selvitetään Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa (HYKS) tehtyjen CTO-PCI -toimenpiteiden vaikutusta potilaiden oirekuvaan ja ennusteeseen. Tutkimuksessa vertaillaan potilasryhmiä, joilla tukkeuman aukaisu on onnistunut ja joilla se ei ole onnistunut. Tutkimuksen aineistona on Helsingin ja HUS:n Jorvin ja Meilahden sydänasemalla vuosina 2014-2017 CTO-PCI toimenpiteellä hoidettujen potilaiden potilastiedot ja tutkimuksen aikana tehtävä potilaiden haastattelu puhelimitse. Tutkimusta varten kehitettiin CCS ja NYHA -luokituksia mukaileva oirekyselylomake, jonka perusteella voitiin arvioida potilaiden oireisuutta ennen ja jälkeen tutkimuksen. Tuloksista nähdään, että potilaiden oireet lievittyvät onnistuneen toimenpiteen myötä. Kuolleisuuteen toimenpiteellä ei näytä olevan vaikutusta. Nämä tulokset vahvistavat aiempien tutkimusten tuloksia. Toimenpiteestä on myös merkittävää hyötyä potilaille, koska onnistuneen toimenpiteen jälkeen potilaat välttyvät ohitusleikkaukselta todennäköisemmin kuin epäonnistuneen toimenpiteen jälkeen.
-
(2021)Terveet hampaan kiinnityskudokset ovat osa yleisterveyttä. Parodontaalisairaudet eli hampaiden kiinnityskudossairaudet, kuten gingiviitti ja parodontiitti, ovat hyvin yleisiä suomalaisilla aikuisilla. Olennainen osa parodontaalisairauksien ehkäisyä ja hoitoa on hyvä päivittäinen suuhygienia. Tämä tutkielma on kirjallisuuskatsaus suunhoitotuotteiden merkityksestä parodontaalisairauksien hoidossa. Päivittäisen suuhygienian tavoitteena on hammasplakin määrän vähentäminen. Hampaiden harjaus on tutkitusti tehokasta vähentämään plakin määrää hampaiden pinnoilla. Sähköhammasharjojen, etenkin pyörivän ja sykkivän liikkeen yhdistävien mallien, on osoitettu vähentävän plakkia manuaalisia hammasharjoja enemmän. Hampaiden harjauksen yhteydessä käytettävät hammastahnat saattavat helpottaa plakin poistoa. Tämänhetkiset tutkimustulokset tukevat tinafluoridia tai sinkkisitraattia sisältävien hammastahnojen käyttöä gingiviitin ehkäisyyn. Hampaiden harjauksen lisäksi hammasvälien puhdistus on tärkeää, sillä hammasvälien alueella on suuri riski parodontaalileesioiden muodostumiselle. Hammasväliharjat ovat tehokkain ja ensisijainen apuväline plakin poistamiseksi hammasväleistä. Antimikrobiset suuvedet täydentävät päivittäistä suuhygieniaa, jos tavanomaisilla suuhygieniamenetelmillä ei saada toivottua tulosta tai jos omahoidon taso ei ole riittävä. Klooriheksidiiniä sisältävät suuvedet, jotka on tarkoitettu vain lyhytaikaiseen käyttöön, ovat antimikrobiselta vaikutukseltaan tehokkaimpia. Päivittäiseen käyttöön tarkoitetuista suuvesistä eteerisiä öljyjä tai setyylipyridiinikloridia sisältävät suuvedet ovat tehokkaimpia. Parodontaalisairauksien hoidossa voidaan suositella myös kielen pinnan puhdistamista joko mekaanisesti harjaamalla tai kielenpuhdistajalla. Hyvän ja tehokkaan suuhygienian toteutuminen vaatii potilaan omaa motivaatiota, asianmukaiset puhdistusvälineet ja suuhygienian opastusta ammattilaisilta.
-
(2023)Akuutti kiveskipu, ”akuutti skrotum”, on tavallinen pienten lasten sekä teini-ikäisten poikien vaiva. Oirekuvaan kuuluu kivespussin alueelle paikantuva kipu ja turvotus. Oireena voi olla myös virtsaamisoireita sekä yleisoireita, kuten kuumetta, pahoinvointia ja oksentelua. Oireiden alku voi olla äkillinen tai hiljalleen tuntien ja päivien aikana kehittynyt. Syitä akuutille kiveskivulle on lukuisia ja diagnoosi perustuu kliiniseen tutkimukseen sekä kaksoiskaikukuvaukseen. Ongelmallisin aiheuttaja on kiveksen kiertymä, joka löytyy n. 10–30 % akuutin kiveskivun taustalta. Kiertyessään akselinsa ympäri kiveksen verenkierto salpautuu. Kyseessä on kirurginen hätätilanne, sillä iskemiaa kärsivä kives nekrotisoituu ilman pikaista kirurgista interventiota. Tavoitteena oli tarkastella ultraäänitutkimuksen osuvuutta ja aiheellisuutta akuutin skrotumin ja erityisesti kiveksen kiertymän diagnostiikassa. Toisena tavoitteena oli pohtia kliinisen työn tueksi keinoja, joilla löydettäisiin tarkemmin ne potilaat, jotka hyötyvät ultraäänitutkimuksesta näin ollen vähentäen kuvantamisyksiköiden työkuormaa sekä nopeuttaen diagnostiikkaa. Tutkielma toteutettiin kirjallisuuskatsauksena ja aihealue on rajattu akuuttiin kiveskipuun ja ultraäänitutkimukseen, minkä lisäksi sivutaan vaihtoehtoisia tutkimusmenetelmiä. Katsauksen perusteella ultraäänitutkimus on ansainnut paikkansa akuutin kiveskivun standarditutkimuksena. Kiveksen kiertymän osoittamisessa ultraäänitutkimuksen herkkyys ja tarkkuus ovat vaikuttavia ja teknologian yleistyttyä eksploratiivisen kirurgian tarve on vähentynyt ratkaisevasti. Käytännön työssä realistisesti ja laajalti toteutettavissa olevaa vaihtoehtoista kuvantamismenetelmää ei ole. Diagnostiikan tueksi on kehitetty kliiniseen tutkimukseen perustuva riskipisteytysjärjestelmä, jolla pyritään löytämään ultraäänitutkimuksesta hyötyvä potilasjoukko. Kirjallisuuskatsauksen perusteella tämä on osoittautunut teoriassa lupaavaksi, mutta lisää dokumentaatiota kliinisestä käytöstä tarvitaan. Tutkielman perusteella selkeitä parannusehdotuksia nykykäytänteisiin ei löytynyt. Noninvasiivinen happisaturaation määritys kiveksen verenkierrosta vaikuttaa lupaavalta kehittyvältä menetelmältä.
-
(2019)Akuutti nielutulehdus on kaikkialla maailmassa yleinen infektiotauti, jota aiheuttavat niin virukset kuin bakteeritkin. Tärkein tautia aiheuttava bakteeri on A-tyypin beetahemolyyttinen streptokokki, mutta myös muita antibioottihoitoa vaativia aiheuttajia on. Suun ja nielun alueella tiedetään olevan runsas ja monipuolinen bakteeristo, jonka ajatellaan olevan monimutkaisessa vuorovaikutuksessa sekä keskenään että isäntäelimistön kanssa. Sylkeen on ajateltu kertyvän suun ja nielun eri alueilla ja pinnoilla eläviä bakteereita niin, että syljen bakteeristoa tarkastelemalla saadaan informaatiota eri bakteeripopulaatioiden muodostamasta kokonaisuudesta. Tässä tutkimuksessa analysoitiin akuuttia nielutulehdusta sairastavien potilaiden ja terveiden kontrollihenkilöiden syljen sisältämiä bakteereita. Tavoitteena oli tutkia tonsilliittia sairastavien potilaiden ja terveiden kontrollien syljen bakteerien välisiä eroja sekä selvittää, voiko akuutin nielutulehduksen aiheuttajaa selvittää sylkinäytteestä. Tutkimuksessa käytettiin analyysimenetelmänä virtaussytometriaa, jota on käytetty paljon esimerkiksi hematologian alalla. Lääketieteellisessä mikrobiologiassa sitä on käytetty hyvin niukasti, ja yhtenä tutkimuksen tavoitteista oli selvittää menetelmän soveltuvuutta tälle alalle. Tutkimuksessa havaittiin tonsilliittipotilaiden syljessä olevan merkittävästi enemmän eri streptokokkilajeja kuin terveillä kontrolleilla. Muitakin tutkittuja bakteereita vaikutti esiintyvän tonsilliittipotilailla enemmän kuin kontrollihenkilöillä, mutta löydökset olivat tilastollisesti merkityksettömiä. Koehenkilöiden bakteerimäärissä oli erittäin suurta vaihtelua, mikä voi johtua sekä tutkimusmenetelmän ongelmista että yksilöllisistä eroista ihmisten välillä. Sylkinäytteen bakteereita tutkimalla ei voitu päätellä tonsilliitin aiheuttajabakteeria. Virtaussytometriaan menetelmänä liittyy vielä ongelmia, mutta se on lupaava menetelmä suurten bakteerimäärien laskemiseen ja identifioimiseen.
Now showing items 1-13 of 13