Browsing by Title
Now showing items 893-912 of 2545
-
(2023)Abstract Objectives of the study. Humans are adapted to recognize faces. Turning faces upside down causes an inversion effect that makes it much harder to recognize them. According to previous research, conflicting results have been obtained regarding which facial features are used the most in face recognition and short-term memory, and how turning the face upside down affects the use of features. It has also been unclear how turning the face upside down affects the use of these features. The aim of this thesis was to investigate, using a perceptual psychology experiment and a visual working memory task, whether different facial features are used to different extents in recognition and remembering and whether the facial features used differ in terms of whether the face is presented upright or upside down. Methods. The thesis used a new type of change detection test based on morphing. The material of the thesis consisted of ten students at the University of Helsinki. 40 neutral-looking faces from the Chicago Face Database served as face stimuli. Female and male face pairs were formed from the faces, whose facial features were morphed independently and randomly from 0–20% or 0–80% from the first identity to the second identity. The subject's task was to answer whether faces separated during the memory period, presented upright or upside down, were of the same or different identity. By comparing the number of morphs and the test subjects' answers with each other using a generalized linear model, weighting coefficients were obtained for each facial feature, which told how much the test subjects had used each feature in the test task. The weighting coefficients were normalized, after which they were subjected to a two-way analysis of variance of repeated measures, which was used to examine whether the use of features differed between the upright and upside down situations. In addition, possible differences in face recognition accuracy between upright and upside down situations were investigated using the discriminability index d'. Results and conclusions. According to the results, facial features differed in terms of how much they were used in the working memory task. However, the relative importance of different facial features was similar regardless of whether the face was presented upright or upside down. In line with previous findings, this study also found that the eyes are particularly significant in terms of face recognition and short-term memory. However, in the case of faces presented upside down, the identity recognition accuracy was weaker, which was reflected in a higher number of errors in the test task. In conclusion, turning faces upside down does not affect which facial features are stored in working memory. However, turning faces upside down weakens face recognition and short-term memory.
-
(2014)Kasvojen muotoutumisessa yksilöiden välinen variaatio on suurinta kasvojen vertikaalisuhteissa. Puhutaankin avautuvasta, neutraalista ja sulkeutuvasta kasvusuunnasta. Avautuvassa kasvusuunnassa mandibula kiertyy alas ja taakse, sulkeutuvassa ylös ja eteen. Eri kasvusuuntiin liittyy niille ominaisia luustorakenteiden ja kasvojen piirteitä sekä tyypillisiä purentavirheitä. Hampaiden puhkeaminen on osa kasvojen ja purennan kehitystä ja se on huomioitava purentavirheitä korjattaessa. Tässä työssä pyrittiin selvittämään, onko kasvurotaation suunnalla yhteyttä hampaiden kehitysnopeuteen. Tutkimuksessa määritettiin 36 tyttölapsen (8,47 - 9,89 -vuotiaita) hampaiston suhteellinen kehitysnopeus vertaamalla lapsen kronologista ikää ja panoraamatomogrammista arvioitua hampaistoikää keskenään. Lisäksi mitattiin tutkittavien kallolateraalikuvista takakasvokulmat, jotka kuvaavat kasvurotaation suuntaa. Hampaistojen kehitysnopeuden ja takakasvokulmien yhteyttä tutkittiin laskemalla muuttujien välinen korrelaatio ja regressio. Tilastollisesti merkitsevää yhteyttä kasvurotaation suunnan ja hampaiston kehitysnopeuden välillä ei kyetty osoittamaan. Tutkittujen määrä, 36 henkilöä, oli verraten pieni. Lisätutkimuksissa voitaisiin käyttää aiemmin kerättyä laajempaa verrokkiaineistoa. Uuden materiaalin kerääminen olisi nykypäivänä ongelmallista, koska terveistä ei ole eettistä ottaa röntgenkuvia, ja ortodonttisessa potilasmateriaalissa purentavirhe on sekoittava tekijä.
-
(2023)Hyaluronihapolla tehdyt kasvojen täyteainehoidot ovat yleistyneet maailmalla viime vuosina runsaasti ja niiden suosio on nähtävissä myös Pohjoismaissa. Toisin kuin naapurimaissamme, Suomen lainsäädäntö ei vaadi täyteainehoitojen tekijältä sairaanhoitajan tai hammaslääkärin/lääkärin koulutusta. Täyteaineet luokitellaan Euroopassa luokan III lääkinnällisiksi laitteiksi. Lainsäädäntö ei vaadi tämän luokan tuotteilta laadunvalvontaa eikä laki velvoita valmistajia toimittamaan tietoja laitteen turvallisuudesta tai tehokkuudesta. Kirjallisuudessa täyteainehoitojen vakavat komplikaatiot luokitellaan harvinaisiksi. Näissä tutkimuksissa täyteainehoitojen tekijöinä ovat olleet esteettisen lääketieteen asiantuntijalääkärit, joilla on ollut mahdollisuus ja tietotaito hoitaa ensiapua vaativia potilaita heti, jolloin myös viivästyneen hoidon seurauksena tapahtuvat komplikaatiot vähentyvät. Vakavia komplikaatioita ovat kudosnekroosi, sokeutuminen ja aivoinfarkti. Merkittäviä komplikaatioita ovat myös biofilmin indusoimat infektiot, jotka johtuvat tyypillisesti tekijöiden puuttuvasta terveydenhuoltoalankoulutuksesta sekä esteettisen lääketieteen osaamattomuudesta. Tämän tutkimuksen tavoitteena oli selvittää eri komplikaatiotyyppejä, joita esiintyy suomalaisessa aineistossa ja pohtia komplikaatioiden hoitoa. Erilaisiin komplikaatiotyyppeihin tutustuttiin kirjallisuuden avulla ja sen pohjalta suunniteltiin tutkimuksen kyselylomake. Tutkimuskutsua jaettiin sosiaalisen median ryhmissä, jotka olivat suunnattu esteettisistä toimenpiteistä kiinnostuneille henkilöille. Tutkimuskutsu lähetettiin myös täyteainehoitoja tarjoavan yrityksen asiakasrekisterille, jossa oli 1102 vastaanottajaa. Aineisto kerättiin sähköisellä lomakkeella keväällä 2023. Vastauksia tuli yhteensä 100. Kyselyn perusteella ilmeni, että eniten täyteainehoitoja tekevillä henkilöillä ei ole terveydenhuoltoalankoulutusta. Tutkimukseen vastanneiden hoidossa eniten käytetty täyteainemerkki oli yksi suosituimmista Suomessa käytettävistä hyaluronihappopohjaisista valmisteista. Tuotteesta ei ole julkaistu lainkaan tieteellisiä julkaisuja eikä sen käyttöä ole hyväksytty esimerkiksi Yhdysvalloissa. Yleisin komplikaatiotyyppi oli injektioalueella alueella esiintyvät patit, joita esiintyi 60 %:lla vastaajista. Kyselyyn vastanneilla esiintyi myös vakavia komplikaatioita, kuten täyteaineen päätyminen verenkiertoon. Kasvojen täyteainehoitoja voidaan pitää korkean riskin toimenpiteenä. Täyteaineen päätyminen verenkiertoon voi johtaa pahimmillaan potilaan kuolemaan, mikäli ensiapua ei aloiteta riittävän ajoissa. Mahdollista on, että täyteainehoitojen lisääntyessä komplikaatiot tulevat lisääntymään, etenkin jos Suomen lainsäädäntöä ei tiukenneta.
-
(2015)Kasvoluiden murtumat muodostavat suuren joukon hoitoa vaativia vammoja. Suomessa ei ole kuitenkaan tehty koko maata kattavaa tutkimusta kyseisten murtumien esiintyvyydestä. Tutkielman tavoitteena oli selvittää kasvomurtumien määrää, esiintyvyyttä, ikä- ja sukupuolijakaumaa, murtumiin johtaneita syytekijöitä sekä vammoista aiheutuneita hoitopäiviä ja –jaksoja Suomessa vuonna 2012. Aineisto saatiin Terveyden ja hyvinvoinninlaitokselta. Tilastot oli kerätty hoitoilmoituksista. Vuonna 2012 Suomessa oli yhteensä 4418 potilasta päädiagnoosilla kasvojen tai kallon luiden murtuma. Näistä suurin osa (69,8%) oli miehiä ja eniten potilaita oli ikäryhmässä 15-24-vuotiaat. Murtumista suurin osa kohdistui nenäluuhun sekä leukaluihin, ja pääasiallinen ulkoinen syytekijä vammoille oli kaatumiset ja putoamiset. Potilaita oli eniten niissä sairaanhoitopiireissä, joissa sijaitsevat myös yliopistolliset keskussairaalat. Hoitoon hakeuduttiin yleisimmin maanantaina tai muina arkipäivinä. 4189:lle potilaalle kertyi yhteensä 8475 hoitokäyntiä. Hoitojaksoja oli puolestaan 1699:llä potilaalla 2000 ja hoitopäiviä 7958. Suurin osa hoitokäyntien ja –jaksojen potilaista oli 15-24-vuotiaita.
-
(2019)Johdanto: Pahoinpitelyn aiheuttamat kasvomurtumat ovat yleistyneet länsimaissa. Alkoholi ja muut päihteet lisäävät näiden vammojen esiintyvyyttä. Tyypillisesti pahoinpitelyn uhrina on nuori mies, iältään 15-34-vuotias. Vamman aiheuttajana on useimmiten lyöminen nyrkillä ja iskun kohteena on tavallisimmin alaleuka. Humalajuomisella sekä päihteiden käytöllä on selvä yhteys vammautumiseen. Ajankohtana merkittävimpiä ovat kesäkuukaudet sekä viikonloput näiden vammojen esiintymiselle. Kasvomurtuman yhteydessä syntynyt oheisvamma, esimerkiksi aivovamma, voi olla hengenvaarallinen. Menetelmät: Aihetta lähestyttiin kirjallisuuskatsauksen keinoin. Kirjallisuuskatsauksen metodina käytettiin tässä tutkielmassa kuvailevaa narratiivista yleiskatsauksen tyyliä. Tulokset: Alkoholi ja muut päihteet ovat riskitekijöitä kasvomurtumille erityisesti pahoinpitelytapauksissa, mutta päihteet altistavat myös muiden vammamekanismien seurauksena syntyville kasvomurtumille. Jopa 74 % pahoinpidellyistä kasvomurtumapotilaista on ollut alkoholin ja 38 % muiden päihteiden vaikutuksen alaisina. Ennaltaehkäisyn merkitys tulee esiin useissa tutkimuksissa ja tutkijat näkevät kasvovammojen olevan tietyiltä osin ehkäistävissä. Valistamisella voitaisiin vaikuttaa tähän merkittävästi yhteiskunnan taloutta kuormittavaan erikoissairaanhoitoon. Kiireisellä poliklinikalla voidaan lyhyellä kyselyllä kartoittaa potilaan alkoholin ja päihteiden käyttöä. Pohdinta ja johtopäätökset: Kasvojen murtuminen aiheuttaa usein merkittävää haittaa yksilölle ja päihteiden käyttö altistaa vammautumiselle. Päihteiden käyttöön voitaisiin tarvittaessa tehokkaasti puuttua vammautumisen yhteydessä. Ensiapupoliklinikan hoitohenkilökunta on avainasemassa tunnistamassa päihteiden väärinkäyttöä ja käytön haitat tulisi ottaa esiin lyhyen haastattelun (mini-intervention) avulla kaikkien päihteitä yli riskirajojen käyttävien kasvomurtumapotilaiden kohdalla. Tarvittaisiin lisää seurantatutkimusten tuloksia päihteiden vaikutuksista kasvomurtumapotilaihin väkivaltatapauksissa.
-
(2020)Objectives. Growth and fixed mindsets influence the performance in learning situations. This Master’s thesis investigated the manifestation of growth and fixed mindsets and the relationship of these beliefs with the ability to learn from mistakes and the amplitude difference of the error-related negativity (ERN) and correct response negativity (CRN) event-related potentials. This thesis investigated if a stronger growth mindset in one domain correlates with a stronger growth mindset in other domains compared to a fixed mindset. Furthermore, it was examined whether a growth mindset is associated with a smaller ERN – CRN amplitude difference and better post-error accuracy than a fixed mindset. Methods. The sample consisted of 97 8-11 year-old pupils. The electroencephalogram of the subjects was recorded during a mathematics task. In addition, post-error accuracy and growth and fixed mindsets of mathematical intelligence, general intelligence and emotion regulation were measured. Results and conclusions. A stronger growth mindset of mathematical intelligence correlated statistically significantly with a stronger growth mindset of general intelligence. The growth mindset of emotion regulation was not associated with that of mathematical or general intelligence. These three mindsets were not statistically significantly related to ERN – CRN amplitude difference or post-error accuracy. However, the relationship between a stronger growth mindset of mathematical intelligence and a smaller ERN – CRN amplitude difference approached significance. Moreover, against expectations a stronger growth mindset of emotion regulation was marginally significantly associated with smaller post-error accuracy. In line with earlier research, these results indicate that the growth mindsets of certain domains share some common variance. Inconsistent with previous studies, the effect of growth mindset on ERN – CRN amplitude difference or post-error accuracy could not be confirmed. This might be due to the young age of the participants and methodological challenges. This calls for further investigations of the maturation of growth and fixed mindsets and the ERN amplitude during different developmental stages.
-
(2021)Kaularangan radikulopatia -oireyhtymälle (CRS) tyypilliseen oirekuvaan kuuluu niskakipu sekä yläraajan dermatomeilla esiintyvät säteilyoireet kuten parestesia, säteilykipu, voimaheikkous ja refleksipuutokset. ACDF (Anterior Cervical Discectomy and Fusion) on CRS:n operatiivisista hoitomenetelmistä käytetyin. FACADE-tutkimus (Finnish trial on Practices of Anterior Cervical Decompression and Fusion) pyrkii selvittämään, onko leikkauspäivänä kotiutuvien ja osastolle toipumaan jäävien potilaiden välillä eroa toipumisnopeudessa. Tämän tutkielman ensimmäisenä osatavoitteena oli laatia FACADE-tutkimuksen valintarekisteri. Toisena osatavoitteena oli selvittää voimaheikkousoireen yleisyyttä ja laatua ACDF-leikkaukseen menevillä CRS-potilailla sekä leikkauksen vaikutusta voimaheikkousoireen ennusteeseen. Tutkimusotos koostui FACADE-tutkimuksen aikana HUS:n neurokirurgialla ACDF-menetelmällä leikatusta 710 potilaasta. Aineisto kerättiin retrospektiivisesti potilastietojärjestelmästä. Leikkaushoidon vaikuttavuutta kuvaavat laatuparametrit Neck Disability Index (NDI) sekä niskan alueen ja yläraajan kivun osalta Visual Analogical Scale (VAS) kerättiin BCB-selkä-laatu-rekisteristä. Rinnakkaisryhmään kuuluvista potilaista 84,2%:lle löytyi syy FACADE-tutkimuksesta ulosjäämiseen. NDI-luku pieneni rinnakkaisryhmässä leikkauksen myötä 39,3%, VAS-niska pieneni 42,2% ja VAS-yläraaja 43,0%. Voimaheikkousoireen esiintyvyys aineistossamme oli 40,3%. Voimaheikkoudessa tapahtui paranemista keskimäärin 40,5%: lla potilaista. Voima parani keskimäärin 0,95 astetta manuaalisella lihastestauksella mitattuna. Voimaheikkouspotilaiden laatuparametreissä tapahtui leikkauksen myötä keskimäärin enemmän paranemista verrattuna FACADE:n rinnakkaisryhmän potilaisiin. Tietojen saatavuus potilastietojärjestelmästä ja BCB-selkä-laaturekisteristä osoittautui huonoksi. Vain neljäsosalla potilaista oli saatavilla pre- ja postoperatiivinen NDI, ja viidesosalla molemmat VAS-luvut. Voimaheikkouden pre- ja postoperatiivinen aste oli kirjattu potilastietojärjestelmään numeerisesti vain 5,8%:ssa tapauksista. Huono tietojen saatavuus ja tutkimuksen retrospektiivinen luonne huomioon ottaen tämän tutkielman tulokset ovat suuntaa antavia ja aihetta tulisi jatkossa tutkia prospektiivisin menetelmin luotettavampien tulosten saamiseksi. (222 sanaa)
-
(2023)Vuosina 1990–2003 Human Genome Project kartoitti ihmisen genomin ensimmäistä kertaa lähes kokonaisuudessaan. Genetiikan menetelmät ovat tämän jälkeen monipuolistuneet ja niiden kustannukset ovat laskeneet merkittävästi, mikä on luonut markkinaraon terveydenhuollosta irrallisille, suoraan kuluttajille myytäville geenitesteille (engl. direct to consumer genetic testing, DTC GT), eli kaupallisille geenitesteille. Suomeen kaupalliset geenitestit rantautuivat ensimmäisen kerran vuonna 2010, minkä jälkeen tarjonta on laajentunut ja nykyisin yksinkertaisella hakukonehaulla on löydettävissä useita geenitestejä markkinoivien yritysten verkkokauppoja. Kaupalliset geenitestit ovat herättäneet huomiota niin mainonnassa kuin iltapäivälehtien otsikoissakin, mutta Suomessa niihin on kohdistunut vielä suhteellisen vähän tutkimusta. Tutkielmassa on tarkasteltu 13 yritystä, jotka myyvät geenitestejä suoraan kuluttajille suomenkielisen verkkokaupan kautta. Tiedot on kerätty verkkokauppasivujen järjestelmällisellä läpikäynnillä sekä sähköpostitse yritysten edustajilta. Tutkielmassa haluttiin selvittää, millaisia geenitestejä suomalaiselle kuluttajalle on tarjolla ja miten geenitestien verkkokauppa toimii. Kaupallisia geenitestejä oli tavoitteena tutkia ilmiönä, eikä yksittäisiä yrityksiä ollut tarkoitus vertailla. Tutkimuksessa kuitenkin ilmeni, että niin yritysten toimintatavoissa kuin geenitestien tasossa ja luotettavuudessa oli selkeitä eroja. Yritysten ja tarjolla olevien geenitestien lisäksi tutkielmassa on tarkasteltu kaupallisiin geenitesteihin liitettyjä kiistanalaisia aiheita, kuten luotettavuutta, yksityisyydensuojaa, eettisiä kysymyksiä ja merkitystä kuluttajalle. Lisäksi on tuotu esiin geenitesteihin kohdistuvaa keskeisintä lainsäädäntöä Suomessa. Tutkielman lopussa on pohdittu kaupallisiin geenitesteihin liittyen geenitiedon arkipäiväistymistä ja sulautumista osaksi jokapäiväistä terveydenhuoltoa. Yksiselitteisiä vastauksia aiheesta ei ole yritetty muodostaa, vaan kokonaisuutta on lähestytty erilaisten näkökulmien kautta pohdiskellen.
-
(2020)Johdanto: Ei-alkoholiperäisen rasvamaksatautipotilaiden edenneen fibroosin tunnistaminen on tärkeää vakavien maksakomplikaatioiden ehkäisyssä, koska elintapamuutoksilla ja lihavuusleikkauksella voidaan vaikuttaa edullisesti maksan histologisiin muutoksiin. Maksan histologia vaihtelee rasvamaksatautipotilailla pelkästä rasvamaksasta steatohepatiittiin ja eri tasoiseen fibrotisoitumiseen, ja näistä fibroosin aste ennustaa parhaiten potilaan kuolleisuutta. Käypä hoito (KH) –suosituksessa käytetään edenneen fbroosiriskin arvioimiseen Fibrosis-4- (FIB-4) ja NAFLD Fibrosis Score- (NFS) fibroosilaskureita kaksiportaisesti. KH-suosituksen riskiarvion perusteella potilaat ohjataan joko kahden vuoden seurantaan tai jatkotutkimuksiin, ensisijaisesti maksan elastografiaan. Selvitimme, miten KH-algoritmin kaksiportainen seulonta toimii edenneen fibroosin selvittelyssä verrattuna yleisesti suositellun pelkän FIB-4:n käyttöön. Menetelmät: Tutkimukseen osallistui 401 lihavaa potilasta, jotka olivat saaneet lähetteen laparoskoppiseen lihavuusleikkaukseen Helsingin yliopistolliseen sairaalaan. Potilaille tehtiin kliinisen tutkimuksen lisäksi maksabiopsia. Potilaille laskettiin FIB-4- ja NFS-riskipisteet, ja arvioitiin niiden osuvuutta tunnistaa maksabiopsialla varmistettu edennyt fibroosi. Tulokset: Maksabiopsiassa oli NAFLD 64 %:lla ja edennyt fibroosi 5 %:lla potilaista. KH-algoritmi ohjasi jatkotutkimuksiin merkittävästi vähemmän potilaita (n=76) kuin pelkkä FIB-4 (n=129, p<0,001). KH-algoritmi ja pelkkä FIB-4 tunnistivat edenneen fibroosin yhtä hyvin (18/20 vs. 15/20 potilasta, p=0,41). Päätelmät: KH-algoritmin mukainen edenneen fibroosin kaksiportainen seulonta lihavilla potilailla vähentää turhia lähetteitä jatkotutkimuksiin verrattuna pelkän FIB-4:n käyttöön. KH-algoritmi tunnistaa edenneen fibroosin yhtä herkästi kuin pelkkä FIB-4.
-
(2019)Näyttöön perustuvia Käypä hoito -suosituksia on laadittu yhdeksästä hammaslääketieteen aihealueesta. Tämän tutkimuksen tarkoituksena on selvittää, miten suositusten keskeiset asiat toteutuvat hammaslääkäreiden työssä ja mitä he suosituksista ajattelevat. Tutkielma on toteutettu artikkelina, joka on tarjottu julkaistavaksi Suomen Hammaslääkärilehteen 13.4.2019. Julkaisun muita kirjoittajia ovat Marja Pöllänen, Minna Kaila ja Aura Heimonen. Kyselytutkimus lähetettiin Suomen hammaslääkäriseura Apollonian jäsenille ja siihen vastastattiin Webropol -ohjelmassa. Vastaukset analysoitiin Excel -ohjelmassa. Kyselyyn vastausprosentti oli 8,2 %. Suositustekstejä käytti 93,5 % vastaajista. Vastaajat, joiden valmistumisesta oli kulunut vähemmän aikaa, olivat tutustuneet suositusten eri osiin useammin kuin ne vastaajat, joiden valmistumisesta oli kulunut pidempään. Suurempi osa erikoishammaslääkärikoulutuksen tai erityispätevyyden suorittaneista oli tutustunut näytönastekatsauksiin verrattuna vastaajiin, jotka eivät olleet jatkokouluttautuneet. Vastaajat pitivät suosituksia potilastyön kannalta hyödyllisinä. Ajanpuute oli usein syynä, jos vastaaja ei ollut tutustunut materiaaleihin. 60,1 % ilmoitti, että suosituksia on käsitelty potilaiden hoitoa käsittelevissä kokouksissa. Käypä hoito -suositusten suositustekstejä ja potilasohjeita hyödynnettiin kliinisessä työssä varsin laajasti. Peruskoulutuksen osuus suositusten implementoinnissa näyttäisi olevan merkittävä, sillä materiaaleja käyttivät selvästi monipuolisemmin hyödykseen hammaslääkärit, joiden valmistumisesta oli kulunut vähemmän aikaa. Lisäksi jatko- ja täydennyskouluttautuminen tukee tieteelliseen tietoon perehtymistä. Tieteellisen tiedon jatkuva lisääntyminen tuo haasteita ajantasaisen tiedon hallitsemiseen. Lisäksi muutokset suun terveydenhuollon kentällä vaativat hoitolinjausten yhdenmukaistamista. Tulevaisuudessa tulisikin panostaa Käypä hoito -suositusten laajempaan hyödyntämiseen kaikkien suun terveydenhuollon toimijoiden osalta.
-
(2018)Lasten käytöshäiriöt ovat yleisimpiä syitä lähettämiseen lastenpsykiatriseen arvioon ja hoitoon. Käytöshäiriöihin liittyvistä taustatekijöistä on tärkeää tietää, jotta osattaisiin kohdentaa interventiot suurimmassa riskissä oleviin lapsiin. Tämän tutkimuksen tavoitteena on tutkia käytösongelmien yleisyyttä suomalaisilla lapsilla ja niihin liittyviä lapsi- ja perhetekijöitä. Samalla on tarkoitus tutkia Eybergin lomakkeen validiteettia ja psykometrisia ominaisuuksia, kuten faktorirakennetta. Eybergin lomake on laajasti käytetty lasten ja nuorten käytösongelmien arviointilomake, jota ei ole aiemmin validoitu Suomessa. Menetelmänä on tilastollinen analyysi Eybergin lomakkeen ja taustatietolomakkeen pisteistä. Aineisto on väestöpohjainen ja siihen kuuluu 1715 4-12 -vuotiasta lasta. Käytösongelmien kokonaismäärä oli korkeampi kuin pohjois-eurooppalaisissa vertailuaineistoissa. Yhden faktorin malli vaikuttaa alustavasti sopivimmalta. Taustatekijöistä lapsen sukupuolella, iällä, pitkäaikaisella sairaudella sekä perherakenteella oli yhteys käytöshäiriöihin, kun taustatekijöitä tarkasteltiin samanaikaisesti. Pojilla oli enemmän käytösongelmia kuin tytöillä. Käytösongelmat vähenivät iän kasvaessa. Pitkäaikaisesti sairailla lapsilla oli enemmän käytösongelmia kuin terveillä lapsilla. Molempien vanhempiensa kanssa asuvilla lapsilla oli vähemmän käytösongelmia kuin muun perherakenteen omaavien perheiden lapsilla. Lapsen asuinpaikalla (koti/muu) sekä vanhempien koulutustasolla ja sosiaaliluokalla oli vaikutusta lasten käytösongelmiin erikseen tarkasteltuna, mutta yhteyttä ei ollut enää tarkasteltaessa kaikkia taustatekijöitä samanaikaisesti. Tämä on alustava tutkimus Eybergin lomakkeen validiteetista suomalaisessa väestössä ja luo siten pohjaa uusille tutkimuksille lomakkeen psykometrisistä ominaisuuksista ja käytösongelmiin liittyvistä tekijöistä suomalaisilla lapsilla.
-
Kefalometristen kallolateraalikuvien kuvanlaatu HUS:n HYKS Suusairauksien opetus- ja hoitoyksikössä (2019)Tutkimuksen tarkoitus: Kefalometrisissä kallolateraalikuvissa esiintyvistä kuvavirheistä on olemassa vain vähän tutkimusta. Tutkimuksessa selvitettiin HYKS Suusairauksien opetus- ja hoitoyksikön oikomishoidon alkutarkastuspotilaiden kefalometrisissä kallolateraalikuvissa esiintyviä poikkeamia hyvän kuvan kriteereistä sekä säteilysuojelun optimointiperiaatteen toteutumista kuvauksissa. Materiaalit ja menetelmät: Tutkimuksen aineisto oli 33 eri potilaista otettua kefalometristä kallolateraalikuvaa sekä näiden potilaiden alkutarkastuksessa kirjatut kliiniset tiedot ja röntgenlähetteet. Tutkimuksessa havainnoitiin kuvista alaleuan asemaa ja huulten asemaa verraten havaintoja kliinisiin tietoihin, Frankfurt-tason horisontaalisuutta, keskisagittaalitason yhdensuuntaisuutta kuvareseptoriin, kefalometristen pisteiden näkymistä, kontrastia, kuvan rajaamista sekä anatomisen kollimaattorin (ACC) ja kilpirauhassuojaimen käyttöä. Tulokset: Kontrastin ja keskisagittaalitason kallistumisen suhteen ei havaittu tutkimuksessa ongelmia. Frankfurt-tason kallistuskulma suhteessa horisontaaliin vaihteli välillä -13,1 astetta ja 2,4 astetta. Alaleuka oli 30 %:ssa kuvauksista interkuspaaliasemasta poikkeavassa asennossa. Kaikki kefalometriset kovakudospisteet olivat havainnoitavissa 67 %:ssa ja pehmytkudospisteet 18 %:ssa kuvista. Huulet eivät olleet lepoasemassa 42 %:ssa kuvista. Vain 6 %:ssa lähetteistä oli maininta potilaan huulten lepoasemasta. Kaikissa kuvauksissa oli käytetty ACC:tä ja 32 kuvauksessa kilpirauhassuojainta, joka oli usein aseteltu hyvin. Johtopäätökset: Säteilysuojelun optimointiperiaate toteutui ACC:n ja kilpirauhassuojaimen käytön osalta hyvin. Hyvän kuvan kriteerien toteutumisessa ongelmia havaittiin Frankfurt-tason horisontaalisuudessa, kefalometristen kovakudos- ja pehmytkudospisteiden näkymisessä, huulten lepoasemassa ja alaleuan asemassa. Näiden ongelmien välttämistä voitaisiin tutkia interventiotutkimuksella, jossa tämä tutkimus olisi vertailuaineistona.
-
(2019)Objectives: The present study examines the stability of Developmental Coordination Disorder (DCD) from childhood to adulthood. DCD affects around 5-6% of children and according to previous research, it is known to have connections to physical activity, fitness, cognitive ability, mental health, and other neurodevelopmental disorders. The present study examined, whether those suffering motor impairment as a child differ from typically developed in adulthood, regarding motor skills, self-reported physical activity and fitness or cognitive ability. Methods: The study participants were part of a longitudinal research project perinatal risk cohort born in 1971-1974 (PLASTICITY-project). According to motor test results at the age of 9, study participants were divided into groups: probable DCD (n=24), possible DCD (n=63) and typically developed (n=328). As a 40-year-old adult motor skills were assessed with balance test and fine motor test, physical activity and fitness with a questionnaire, and cognitive ability with Wechsler’s test (WAIS-IV). Statistical analysis were conducted using analysis of variance (ANOVA). Results and conclusions: As an adult, those with probable DCD were at a lower level with fine and gross motor skills as compared to typically developing. Regarding cognitive ability, those with motor impairment as a child scored lower on perceptual reasoning. All groups reported their physical activity to the same level, but those with childhood motor impairment estimated their cardiovascular fitness to be weaker. Motor and cognitive impairments associated with DCD appear to be permanent and level out as an adult.
-
Kehityksellisen koordinaatiohäiriön yhteys motoriikkaan vaikuttavien isoaivojen alueiden tilavuuteen (2022)Objective: Developmental coordination disorder (DCD) is a neurological disorder which affects motor function. According to studies with children DCD is related to volumes of the parts of the cerebrum which affect motor function. This study examines whether these structural changes in cerebrum can be detected in adults. Methods: The present study is a part of a longitudinal study which started in the 1970s in Helsinki. The present sample consists of those approximately 40-year-olds who took Test of Motor Impairment (TOMI) test when they were about 9 years old and who also participated in magnetic resonance imaging (MRI) study when they were about 40 years old. Based on TOMI test participants were split into two groups: those who probably have developmental coordination disorder and those who probably do not have it. Groups’ association with the volumes of cerebral areas that affect motor functions were examined with multivariate analyses of variance, one-way analyses of variance and Welch’s tests. The volumes of the examined parts of the brain were calculated from participants’ MRI data using FreeSurfer software, and the volumes were standardized according to gender before any analysis were made. Results and conclusion: The group had a statistically significant effect on the gross volumes of the brain areas and on the volumes of brain areas on the dominant hand side (areas which primarily affect movement of the nondominant side of the body) but not on the volumes of the brain areas on the nondominant hand side (areas which primarily affect movement of the dominant side of the body). In the group of those who probably have developmental coordination disorder the volume of the primary somatosensory cortex on the dominant hand side, volumes of the basal ganglia on the dominant and nondominant hand side and the volume of the backside of the corpus callosum were smaller than in the control group. The results suggest that about 40 years old adults who probably have developmental coordination disorder according to TOMI test have smaller volumes in parts of the cerebrum which affect motor function than adults who do not have the disorder.
-
(2022)Objectives: Developmental coordination disorder is a neurodevelopmental disorder with challenges in motor function, coordination, and balance. The etiology behind this disorder is still partly unknown. There has been a small number of studies made on the associations between developmental coordination disorder and brain structure and the results do not systematically reoccur. Thus, there is a need for more studies on the subject. In this study the objective was to examine the associations between probable developmental coordination disorder and cerebellum structure. Hypothesis was that there is a difference found between the study group and the control group in the volume of the cerebellum and that the volume is smaller in the probable developmental coordination disorder group. Methods: The present study’s data is from a prospective longitudinal cohort. The sample consisted of 295 participants of whom 22 had probable developmental coordination disorder. Motor function was assessed at the age of 9 with the Test of Motor Impairment, which was used to divide the participants in the probable developmental coordination disorder group and in the no developmental coordination disorder group. Magnetic resonance imaging (MRI) of the brain was completed at the age of 40. Cerebellum volumes were estimated using the software Ceres VolBrain. In the statistical analysis multivariate analysis of variance and analysis of variance were used. Results and conclusion: Probable developmental coordination disorder was not associated with the total volume of the cerebellum. However, there was a statistically significant association found with the volume of the cerebellum lobules III and V. In these lobules the volumes were smaller in the probable developmental coordination disorder group. The cerebellum is likely organized in a way that the areas behind motor function (lobules I–V) are different from the areas behind regulation of cognition (lobules VI– IX), possibly explaining the results of this study. The results indicate that developmental coordination disorder may occur in the structural level of the brain and provide information about the possible mechanisms behind the disorder. The present study provides a base for further studies to advance knowledge on the mechanisms behind developmental coordination disorder.
-
(2019)Kehitysvammaiset ihmiset ovat pitkään olleet avoimien työmarkkinoiden ulkopuolella. Koulutuksen ja kehittyneemmän palvelujärjestelmän ansiosta kehitysvammaisilla ihmisillä on nykyisin mahdollisuus sijoittua tuetusti myös avoimille työmarkkinoille palkkatyön piiriin. Tuetun työllistymisen historia on melko lyhyt. Malli luotiin Suomessa noin 20 vuotta sitten, ja edelleen vain murto-osa työikäisistä kehitysvammaisista ihmisistä on sen piirissä. Tuetusti palkkatyössä työskentelee arviolta 500 kehitysvammaista ihmistä, painottuen nuoriin ja lievemmin kehitysvammaisiin ihmisiin. Jokaisessa työssä tarvitaan vuorovaikutustaitoja. Tiedetään myös, että kehitysvammaisilla ihmisillä saattaa olla kielellisissä ja vuorovaikutuksen taidoissa vaikeuksia vielä aikuisuudessa. Palkkatyössä on myös jonkin verran sellaisia aikuisia, joilla on kehitysvamman lisäksi vielä erillinen kielellinen häiriö. Tässä tutkimuksessa tarkasteltiin minkälaisia viestintätaitoja kehitysvammaiset ihmiset tarvitsevat palkka- tai avotyössä, miten he pärjäävät työssään yksilöllisillä taidoillaan ja minkälaisia keinoja vuorovaikutuksen sujuvoittamiseen työpaikoilla on käytössä. Tutkimus toteutettiin yhteensä kymmenen henkilön teemahaastatteluna. Haastateltavista puolet oli kehitysvammaisia palkka- tai avotyössä olevia ihmisiä ja puolet heidän lähiesimiehiään. Tutkimuksen toteutuksessa kiinnitettiin erityistä huomiota eettisiin ohjeisiin sekä sensitiiviseen haastattelutapaan, haastateltavaryhmän haavoittuvuuden vuoksi. Tutkimuksen keskeisenä tuloksena oli, ettei kehitysvammaisilta työntekijöiltä odoteta kovinkaan kompleksisia kielellisiä- ja vuorovaikutuksen taitoja. Keskeistä oli, että kielen ymmärtäminen oli sillä tasolla, että työtehtävät sujuivat. Kaikkien työntekijöiden työnkuva oli mukautettu siten, että he pärjäsivät työssään kielellisillä taidoillaan. Suurin osa haastateltavista kertoi vuorovaikutuksen työssä olevan sujuvaa ja ongelmatilanteita esiintyvän vain harvoin. Vaikka odotukset kielellisistä taidosta eivät olleet suuria, kaikilla työpaikoilla oli käytössä vuorovaikutusta tukevia keinoja. Kehitysvammaiset ihmiset tarvitsevat työssään monenlaisia vuorovaikutustaitoja. Nämä taitojen käyttö sujuu pääasiassa hyvin, kun työnkuva on yksilölle räätälöity ja tukea on riittävästi. Puheterapeuttisesta tiedosta voisi olla hyötyä työllistymisen ja sujuvan työpaikkaviestinnän tukemisessa.
-
(2017)Tutkimuksen tarkoituksena oli kartoittaa Potilasvakuutuskeskukseen saapuneita vahinkoilmoituksia keinojuuri-implanttien aiheuttamista N. alveolaris inferiorin (NAI) vaurioista. Tavoitteena oli selvittää hermovaurion etiologisia tekijöitä ja muodostaa käsitys, miten niitä voisi ehkäistä. Aineisto koostui vuosina 1996–2013 saapuneista potilasvahinkoilmoituksista, jotka liittyivät EBB10-koodiin (hampaan keinojuuren asettaminen). Aineistosta analysoitiin NAI:n vaurioihin liittyvät ilmoitukset (n=50) ja niitä verrattiin muihin implanttivahinkoihin (n=318). Ryhmien välisiä eroja testattiin Khi-toiseen ja Fisherin eksaktilla testillä. Aineisto analysoitiin Excel- ja SPSS-ohjelmalla. Hermovaurion kokeneiden keski-ikä oli 56 vuotta (± SD 9,8). Naiset tekivät miehiä useammin ilmoituksen hermovauriosta (P<0,05). Hermovaurioista maksettiin useammin korvausta kuin muista implanttivahingoista (P<0,05). Yleisin syy hermovauriolle oli toimenpiteen puutteellinen suunnittelu (60 %). Hermovaurion yhteydessä implantteja menettäneitä potilaita havaittiin olleen vähemmän kuin muiden implanttikomplikaatioiden yhteydessä (P<0,001). Johtopäätöksenä todetaan, että NAI:n vaurio on harvinainen komplikaatio, joka on usein seurausta epäasianmukaisesta toimenpiteestä. Vaurion välttämiseksi tulisi kiinnittää huomiota hermokanavan anatomiaan sekä sen kuvautumiseen riittävän selkeänä röntgentutkimuksissa. Lisäksi hermovaurion hoidossa saattaisi olla tarvetta uudistetulle käsitykselle aikaisemmasta interventiosta.
-
(2024)Keuhkosyöpä on yksi maailman ja Suomen yleisimmistä syövistä. Paikallisessa syövässä leikkaus on ensisijainen hoitomuoto, mutta imusolmukealueille levinneessä taudissa hoitoon liitetään usein kemosädehoito joko itsenäisenä tai kirurgiaan yhdistettynä. Potilaan on oltava riittävän hyväkuntoinen, että hän kykenee läpikäymään mahdollisen leikkauksen sekä/tai säde- ja solunsalpaajahoidon kokonaisuudessaan. Hoidosta voi koitua merkittäviä haittavaikutuksia. Tutkimuksen tarkoituksena oli selvittää ennalta valittujen haittavaikutusten esiintyvyyttä ja ennustavia tekijöitä HUS Syöpäkeskuksessa vuosina 2016–2018 hoidetuilla potilailla, jotka soveltuivat preoperatiiviseen tai definitiiviseen kemosädehoitoon. Tutkimusaineisto koostui 54 potilaasta, joiden WHO:n toimintakykyluokitus oli hoitoa edeltävästi 0–1. Tiedot kerättiin potilasasiakirjoista. Tarkasteltavina olivat haittavaikutukset, jotka kohdistuivat keuhkoihin, ruokatorveen ja verenkuvaan. Seuranta-aika alkoi hoidon aloituksesta ja jatkui kuusi kuukautta hoidon päätyttyä. Ruokatorven ensimmäisen ja toisen asteen haittavaikutuksia esiintyi 19 potilaalla (35,2 %), vakavampia haittoja ei ilmaantunut. Hematologisia haittavaikutuksia oli 24 potilaalla (53,7 %), joista kolmannen ja neljännen asteen haittoja ilmeni 13 potilaalla (24 %). Vakavia haittoja esiintyi eniten sisplatiinia ja etoposidia saaneiden ryhmässä. Keuhkohaittoja esiintyi 28 potilaalla (51,9 %), joista kolmannen asteen haittoja oli neljällä potilaalla (7,4 %). Hoidon suunnittelussa käytetyistä annostilavuushistogrammeista ruokatorven saama keskimääräinen säteilyannos osoittautui käyttökelpoiseksi ruokatorven haittojen ilmaantuvuuden ennustamiseen. Tässä tutkimuksessa käytetyillä keuhkojen annostilavuushistogrammeilla ei ollut ennustearvoa.
-
(2018)Infants born preterm (< 37 gestational weeks) or with low birth weight (< 2500 g) have an increased risk of cognitive, language and motor difficulties. Preterm infants’ later development can be compromised by premature birth and early environmental factors. First weeks of life at a hospital provides non-optimal environment for the development of preterm infants’ senses and infants and parents interaction. To alleviate potential developmental deficits, preterm infants’ development and parent-infant interaction are supported by kangaroo care (infant on skin-to-skin contact at parent’s chest) and music interventions which have been shown to improve infants’ physiological responses and alleviate parents stress. Kangaroo care is further reported to improve infants’ cognitive development. Preliminary findings show that combining kangaroo care with music can improve some of preterm infants’ physiological responses and reduce maternal stress. However, effects of combining kangaroo care and music have not been yet studied. The aim of this study was to examine if parental singing during kangaroo care can promote preterm infants’ cognitive, language, or motor development at 2–3 years of corrected age. Additionally, it was examined if language and music activities at home had an effect on preterm infants’ cognitive or language development. During their hospital stay parents of the experiment group (N=20) were instructed to sing or hum to their child during kangaroo care and the parents of the control group (N=11) were instructed to provide kangaroo care but with no instructions regarding sound environment. The cognitive, language and motor development of the preterm infants was assessed with Bayley Scales of Infant and Toddler Development III (Bayley-III) in 2–3 years of age. Singing during kangaroo care had no effect on preterm infants’ development at 2-3 years of corrected age as assessed by Bayley-III. However, the more there were language and music activities at home at the time of the follow-up as reported by the parents, the better was the cognitive and language performance. Based on this study, parents can be encouraged to support their preterm born child’s language and cognitive development with joint language and music activities.
Now showing items 893-912 of 2545