Browsing by Title
Now showing items 1279-1298 of 5646
-
(2023)Tiivistelmä: Tutkimukseni tarkastelee julkisen hallinnon virkamiehen harkintavaltaa katutason byrokratiassa. Michael Lipskyn kehittämän katutason byrokratiamallin mukaan julkisen hallinnon virkamiehellä on huomattava harkintavalta asiakasta koskevassa päätöksenteossa. Katutason byrokraatti jakaa asiakkaille julkisen hallinnon palveluita tai seuraamuksia jokapäiväisessä asiakastyössään. Tutkimus on menetelmältään kvalitatiivinen ja sen aineisto koostuu seitsemästä työ- ja elinkeinotoimistossa (TE) työskentelevän asiantuntijan haastattelusta. Aineisto on kerätty teemahaastatteluista ja analyysissä on käytetty laadullista teoriaohjautuvaa sisällönanalyysiä. Tutkimukseni tuloksista nousee esiin se, että TE-asiantuntijalla on huomattavaa harkintavaltaa asiakasta koskevassa päätöksenteossa ja asiakasprosessissa. Erityisesti asiakkaan palvelutarpeen arvioinnissa ja palveluohjauksessa asiantuntijan harkintavallalla on suurta merkitystä. Ian Taylorin ja Josie Kellyn kolmijakoisen (työtehtävät, arvot, lait) harkintavallan ulottuvuusjaon mukaisesti TE-asiantuntijoilla on suurin harkintavalta työtehtäviin perustuvassa harkintavallassa. TE-asiantuntijat saavat itse päättää oman toimintakulttuurinsa ja sen, kuinka usein he esimerkiksi tapaavat asiakkaitaan. Lakien olemassaolo luo puitteet asiantuntijan harkintavallan käytölle, mutta lakien tulkinnoissa on eroja asiantuntijoiden välillä.
-
(2018)Tutkimus selvitti toimeentulopäätöksistä ilmennyttä harkintavaltaa ja sen perusteluita Espoon kaupungin sosiaali-työssä vuonna 2016. Vuoden 2016 toimeentulotuen myöntäminen valaisee säätelyyn ja harkintaan perustuvan työskentelyn suhdetta toimeentulotuen myöntämisessä ja siten aikuissosiaalityössä yleensä. Harkinnanvaraisen toimeentulotuen merkitys on kasvanut. Harkintavallan käytön tutkiminen kertoo paljon myös sosiaalityöstä, sillä juuri harkintavalta antaa sosiaalityön professiolle merkittää valtaa. Kun toimeentulotukea myönne-tään harkintaperiaatteilla, luodaan standardeja, jotka voivat olla ristiriidassa tuen hakijan tarpeiden ja elinolojen kanssa. Harkintavaltaa käyttävän viranomaisen tulisi pyrkiä tosiasialliseen tasa-arvon toteutumiseen, mutta yhdenvertaisen kohtelun vaatimus saattaa evätä hakijalta tämän tarvitseman tuen. Tietoa harkinnanvaraisista tuista ja niiden perusteista tarvitsevat paitsi kuntien aikuissosiaalityö ja Kela, myös tukia hakevat asiakkaat. Asiakastyötä tekevät sosiaalialan ammattilaiset tarvitsevat tietoa harkintavallan käytöstä ja sen perusteluista, sillä heidän tulee reflektoida omaa toimintaansa. Tieto on tarpeen myös henkilöstölle, jonka tehtävänä on ohjata asiakkaita hakemaan tarvitsemiaan palveluita oikealta viranomaiselta. Vaikka tieto harkinnan käytöstä ja sen perusteluista on henkilöstölle ja hallinnolle tarpeellista, tärkein syy ovat asiakkaat ja heidän oikeutensa. Asiakkaan oikeusturva on vaarantunut aina, jos perusteluita ei ole esitetty. Koska harkintaa kuitenkin käytetään, eikä se saisi perustua mielivaltaan, tarvitaan reflektointia varten apuvälineitä. Sosiaalityöntekijät reflektoivat sitä, kuinka he harkintaa käyttävät, sillä sosiaalityö yhdistää harkintavaltaa käyttämällä byrokraattisen, professionaalisen toiminnan sekä asiakkaiden kanssa käydyn vuorovaikutuksen toisiinsa. Aineisto muodostui satunnaisotannan perusteella valikoitujen 60 asiakkaan toimeentulotukipäätöksistä ja asiakaskirjauksista. Satunnaisotanta myönteisistä päätöksistä sisälsi 128 asiakasta ja kielteisistä 22 asiakasta. Asiakirjat olivat sosiaalitoimen etuuskäsittelijöiden, sosiaaliohjaajien ja sosiaalityöntekijöiden laatimia. Tutkimuksessa harkinnanvaraisen toimeentulotuen perusteluita analysoitiin teorialähtöisesti. Aineiston päätöskohtien perustelut luokiteltiin rakenteellisen ja episteemisen mittarin alle. Episteemisen ulottuvuuden alle luotiin tarkemmat luokat muodollisia, kannustavia ja osallistavia mittareita varten. Päätöskohdan perustelut luokiteltiin myös Ian Taylorin ja Josie Kellyn normeihin, arvoihin ja toimintaan perustuen. Asiakaskohtaisen työskentelyn kirjauksista etsittiin byrokraattisen perspektiivin lisäksi myös terapeuttista lähestymistapaa. Päätösteksteihin ja kirjauksiin vietiin tietoa harkinnasta erittäin paljon toimeentulotukea käsiteltäessä ja myönnettäessä. Sen käyttö ei rajoittunut vain täydentävän ja ehkäisevän tuen myöntämiseen. Ehkäisevän toimeentulotuen myöntäminen oli lähes olematonta. Eri asiakkaiden kanssa työskenneltiin eri tasoilla. Aineisto perustui 60 asiakkaan asiointiin. Näistä asiakkaista 30 kanssa harkintaa tehtiin episteemisten mittareiden mukaisesti. Näissä tilanteissa päätöksentekijä oli perehtynyt myös asiakkaan tilanteeseen, eikä päätöstä tehty vain lain tai viranomaisohjeiden perusteella. Käytetyimpiä normeja olivat viranomaisen omat ohjeet. Erityisesti sähkölaskun suuruutta sekä kotivakuutuksen tasoa perusteltiin Espoon kaupungin sisäisellä ohjeella. Käytetyin laki oli laki toimeentulotuesta. Arvoperustaisesta harkinnasta esille nousevat perustelut, joilla tuetaan selviytymistä. Itsenäinen suoriutuminen ja täydentävä tuki, asiakkaan jaksamisen ja hyvinvoinnin tukeminen, terveydelliset syyt sekä lapsen kasvu ja kehitys pyrkivät kaikki turvaamaan asiakkaan ja tämän perheen tulevaa selviytymistä. Työntekijät tekevät todennäköisesti paljon toiminnallista harkintaa, jota ei kirjata ylös. Tavallisesti toiminnallinen harkinta näkyi perustelussa, kun se koski myönnytystä hakijalle. Päätöskohdista 16 prosentista puuttui perustelu. Episteemisten mittareiden mukainen harkintavallan tarkastelu osoitti, että työntekijöille oli jäänyt runsaasti mahdollisuuksia käyttää harkintaa. Osallistava työskentelytapa mahdollisti asiakkaiden tilanteen arviointia sekä heidän mieli-piteittensä kuulemista. Moniammatillinen yhteistyö oli kapea-alaista. Sosiaalialan ammattilaiset olivat auktoriteetteja toimeentulotuen myöntämisessä. Päätöksentekijät turvautuivat lääkäreihin ja optikoihin hakiessaan tieteellistä näyt-töä päätöksen perusteluksi. Perusteluissa käytetyt normit olivat laki ja viranomaisen omat ohjeet. Sosiaalityön eettisiä ohjeita tai muita alakohtaisia perusteluita ei löytynyt päätöksistä. Arvot, jotka näkyivät perusteluissa, olivat harvoin asiakkaan asettamia. Työskentely perustui lainsäätäjän, viranomaisen ja päätöksentekijöiden asettamille arvoille. Päätöksissä oli paljon kohtia, joita ei ole perusteltu lainkaan. Asiakkaat hakivat tukea moneen asiaan, johon ei ollut subjektiivista oikeuta. Kielteisten ja myönteisten päätöskohtien perustelujen eroista ei selviä, mihin erilaiset ratkaisut perustuivat. Kielteisen päätöksen perusteluksi riitti perusosan määrittäminen myös silloin, kun asiakas oli hakenut harkinnanvaraista tukea. Päätösten teksti oli usein suoria lainauksia laista, tai niitä perusteltiin kaupungin omilla ohjeilla. Tuolloin asiakaskohtaiset perustelut puuttuivat. Tämän tutkimuksen valossa asiakkaiden oikeusturva oli heikko. Perusteluissa on niin paljon puutteita, että niiden perusteella ei voi luoda kuvaa yhdenvertaisuuden toteutumisesta.
-
(2014)Tutkielmassa tarkastellaan tilastotiedon viestinnän periaatteita tiedontuottajien näkökulmasta. Tavoitteena on selvittää, minkälaiset periaatteet ohjaavat tilastotiedon tuottajien eli tilastoasiantuntijoiden viestintää ja minkälaisen roolin tilastoasiantuntijat itselleen määrittelevät tilastotiedon viestinnässä. Lisäksi tarkastellaan sitä, kuinka löydetyt periaatteet ja muodostunut rooli yhdistyvät julkisessa asiantuntijuudessa. Tilastoasiantuntijoiden työtä ohjaavat monet organisaation ja tilastomaailman kirjoitetut säännöt. Tässä tutkimuksessa keskitytään periaatteisiin, jotka eivät ole julkilausuttuja eli ovat niin sanotusti implisiittisiä. Tilastotiedon viestinnälle ei ole olemassa omaa teoreettisesta viitekehystä, joten tilastotiedon viestintää tarkastellaan pääosin tiedeviestinnän kontekstissa ja tätä valintaa sekä perustellaan että arvioidaan tutkielman edetessä. Tiedeviestinnän lisäksi mukana on yhteisöviestinnän näkökulma, jonka yhteydessä tuodaan esille myös julkishallinnon erityispiirteitä. Tiedeviestinnän näkökulmasta tiedon tuottajat ovat tutkijoita ja yhteisöviestinnän kontekstissa asiantuntijoita tai tietotyöntekijöitä. Molempien näkökulmien sisällä tiedontuottajien viestintää kohtaan esitetään erilaisia odotuksia ja vaatimuksia. Tutkijoilta ja asiantuntijoilta vaaditaan esimerkiksi taitoa kertoa omasta työstään ei-asiantuntijoille eli niin sanotuille maallikoille; tästä käytetään tiedeviestinnän piirissä nimitystä tieteen popularisointi tai tieteen yleistajuistaminen. Tutkimuksen kohteena olivat Tilastokeskuksen asiantuntijat. Tutkimusta varten haastateltiin 11 tilastoasiantuntijaa, jotka valittiin harkinnanvaraisesti Tilastokeskuksen tilastoja tuottavista yksiköistä. Haastattelut toteutettiin yksilö- ja teemahaastatteluina ja niistä saatu aineisto litteroitiin. Tutkimuksen analyysimenetelmänä käytettiin sisällönanalyysiä, joka pohjautuu yhdysvaltalaiseen perinteeseen. Menetelmän mukaisesti aineistoa ensin pelkistettiin ja sen jälkeen ryhmiteltiin. Tämän jälkeen aineisto esitettiin tiivistetyssä muodossa ja lopuksi tehtiin johtopäätöksiä. Analyysin tuloksena syntyi kaksi luokittelua, jotka on esitetty kuviomuodossa ja selitetty auki. Julkisen asiantuntijuuden tarkastelun yhteydessä hyödynnettiin tämän ensimmäisen analyysivaiheen tuloksia ja lisäksi Esa Väliverrosen tutkimuksessaan esittämiä tutkijoiden julkisuusrooleja. Tutkimuksessa havaittiin, että tilastotiedon viestinnän periaatteita määrittävät asiantuntijoiden käsitykset siitä, mitä viestintä ylipäätään on, mitä viestinnällä tavoitellaan ja ketkä viestintäprosessissa ovat osallisia ja millä tavoin. Tilastoasiantuntijoiden viestintärooli määrittyy asiantuntijaan liittyvien odotusten ja vastuiden sekä toisaalta organisaation asettamien reunaehtojen kautta. Tuloksista käy ilmi, että asiantuntijat mielellään tekevät yleistajuista viestintää ja ottavat aktiivisen viestintäroolin. Rooli jää kuitenkin heikoksi, koska taustaorganisaatiolta ei koeta saavan riittävästi tukea viestinnän tekemiseen. Lisäksi asiantuntijat tasapainoilevat julkisuudessa sen suhteen, missä määrin he ovat yksilöitä ja persoonia ja missä määrin organisaation edustajia. Tutkijoiden julkisuusrooleista tilastoasiantuntijoille sopivat parhaiten tulkitsijan ja popularisoijan roolit. Julkisuudessa toimiminen nousee esille niin tiedeviestinnän kuin yhteisöviestinnän piirissä ja asettaa tiedontuottajille monenlaisia odotuksia. Asiantuntijuus määrittyy pitkälti suhteessa ei-asiantuntijoihin ja mediayhteiskunnassa eläessämme tarvitaan julkisuutta, jotta asiantuntijuus tulee esille. Toisaalta odotuksia ja rajoituksia asiantuntijalle asettaa yhteisö, jonka puitteissa he toimivat. Tilastotiedon viestinnän tarkastelu tiedeviestinnän kehikossa oli onnistunut valinta tämän tutkimuksen yhteydessä, vaikka tilastot ja tiede eivät synonyymeja olekaan.
-
(2011)Talousrikosrintamalla yksi merkittävimmistä tekijöistä 20 vuoden ajan on ollut 1990-luvun alun talouslama ja pankkikriisi. 1990-luvun alussa konkurssit ja niihin liittyvät rikokset lisääntyivät huomattavasti, mikä työllisti talousrikostutkljoita koko vuosikymmenen. Lamaan ja taloudelliseen kriisiin liittyvän taloudellisen rikollisuuden lisääntymisen myötä talousrikoksien torjunnan tehostamiselle syntyi yhteiskunnallinen tilaus. Perinteisiin rikoksiin verrattuna taloudellista rikollisuutta käsittelevä tutkimus on, sekä Suomessa, että ulkomailla ollut melko vähäistä. Yksi tärkeimmistä syistä talousrikollisuutta koskevan tutkimuksen suhteellisen vähäiseen määrään on taloudelliseen rikollisuuteen liittyvien käsitteiden epäselvyys ja yksimielisyyden puute. Talousrikokset sijoittuvat monien eri rikosnimikkeiden alle ja osaan rikoksista sisältyy myös perinteisiä rikoksia. Tutkimukseni on sekoitus kvantitatiivista sekä kvalitatiivista analyysiä, joita yhdisteilen pyrin muodostamaan kokonaiskuvaa siitä miten talousrikollisuus ja harmaa talous näkyivät 1990-luvun suomalaisessa yhteiskunnassa. Sisältöanalyysiä olen käyttänyt Helsingin Sanomien mielipide- ja pääkirjoitusten sekä kansanedustajien kirjallisten kysymysten osalta. Valitsin tutkimusmetodikseni kvantitatiivisen tutkimuksen, koska halusin saada tulokset mahdollisimman hyvin tilastolliseen muotoon ja näin paremmin pystyä analysoimaan eri muuttujia ja niiden välisiä suhteita. Kvalitatiivisia metodeja käytin puolestaan, koska niiden avulla pystyy paremmin ymmärtämään sekä pääsemään lähemmäksi tutkimuskohdetta. 1990-luvun laman jälkimainingeissa Suomessa talousrikosten torjunnan kehittämiselle oli sopiva poliittinen ja sosiaalinen tilaus. Suomen hallitus teki vuonna 1996 periaatepäätöksen taloudellisen rikollisuuden ja harmaan talouden vähentämisestä, päätöksen mukaan eri viranomaisten resursseja lisättiin huomattavasti. Tehostunut viranomaistoiminta vaikutti suoraan myös ilmi tulleiden talousrikosten, etenkin verorikosten, määriin. Juuri vero- ja kirjanpitorikokset olivat suuressa määrin kontrolliin liittyvää rikollisuutta, jossa esiin tulevien rikosten määrä oli suorassa yhteydessä verottajan kontrollin tiukkuuteen. Kontrollirikosten määrien vaihtelussa ei kyse ollut niinkään suoraan taloustilanteen muutoksista, vaan epäsuoremmin siitä miten talouskriisi ja kansalaisen tyytymättömyys asioiden tilaan vaikutti poliitikkojen ja eri viranomaisten halukkuuteen puuttua rikoksiin. Velallisen rikokset puolestaan tulivat esiin yleensä konkurssipesien selvittelyn yhteydessä, jolloin ilmitulleen rikollisuuden määrät olivat kiinteässä yhteydessä konkurssien määrään. Velallisen rikosten poliisin tietoon tulleiden määrien kehitys oli siis kontrollirikoksia tiiviimmin yhteydessä taloudellisen tilanteen muutoksiin ja talouskriisin aiheuttamaan konkurssiaaltoon. Toisaalta 1990-luvun noususuhdanteessa taloudelliset vaikeudet koettelivat huonommin menestyvien yrityssektorien yrityksiä ja yrityksiä, jotka eivät pärjänneet taloudellisessa kilpailussa. Tällaiset rakenteelliset tekijät saattoivat vaikuttaa olennaisesti juuri velallisen rikosten luonteeseen. 1990-luvun talouskriisi aiheutti yhteiskunnassa monenlaisia muutoksia. Yksi muutoksista oli se, miten talousrikollisuuteen ja harmaaseen talouteen alettiin laman jälkimainingeissa suhtautua. Media, poliitikot ja suuri yleisö kiinnostuivat talousrikollisuudesta 1990-luvun alkupuoliskolla aivan uudella tavalla. Useat tahot kokivat pankkikriisin sekä sen jälkeisen pankkituen epäoikeudenmukaisena ja halusivat löytää siihen syyllisiä, tähän kasinopelurit, epämääräiset liikemiehet sekä talousrikolliset sopivat hyvin. Taloudellinen rikollisuus nousi esiin mediassa ja yhteiskunnallisessa keskustelussa yhtenä pankkikriisin elementtinä, jolloin poliitikkojen oli käytännössä mahdotonta olla ottamatta sitä huomioon. 1990-luvun alkupuolella tehtiin paljon konkursseihin ja pankkeihin liittyviä talousrikoksia, joiden selvittely jatkui pitkälle 2000-luvun puolelle. Talousrikollisuus nousi Suomessa poliitikkojen ja suuren yleisön kiinnostuksen kohteeksi 1990-luvun alun laman myötä. Laman ja siihen liittyvän lisääntyneen talousrikollisuuden sekä harmaan talouden myötä syntyi voimakas yhteiskunnallinen tilaus talousrikosten torjunnan tehostamiselle. 1990-luvun puolivälistä lähtien talousrikostorjuntaan osoitettiin merkittäviä lisäresursseja. Talousrikollisista saatiin yhteinen vihollinen, johon poliitikot ja kansa saattoivat keskittää laman aikaansaamaa turhautumista.
-
(2018)Mindfulness definieras som ett mentalt tillstånd i vilken individen medvetet befinner sig i nuet genom att observera och beskriva, utan att döma eller värdera. Mindfulness interventioner har i senmodern tid blivit populära i både behandlande och förebyggande syfte. Mindfulness har visat sig ha en positiv inverkan på uppmärksamhet, kroppsmedvetenhet, reglering av emotioner samt i att skapaförändringar i självperspektiv och inlärning i vuxna sampel. Mindre undersökningar har utförts med barn och ungdomar, men till följd av de positiva resultaten interventioner har visat hos vuxna, förväntas dessa även framkomma i studier med barn och ungdomar. Fokus inom mindfulness forskning med barn och ungdomar har speciellt varit på förbättring av emotionell reglering. Emotionell reglering innebär att individen på ett målinriktat sätt kan varsebli, utvärdera och anpassa sig till emotionellt betingat stimuli. Emotionell reglering har visat sig ha ett positivt samband med individens välmående över lag, samt ett negativt samband med olika former av psykisk ohälsa. Avhandlingens syfte var att undersöka vilken inverkan mindfulness har på elevernas emotionella reglering. Intresset ligger också i möjliga könsskillnader, med antagandet om att flickor har större nytta av interventionen. Samt i möjliga skillnader mellan årskurserna 6-8, med antagandet att sjunde klassister skulle ha större nytta av mindfulness interventionen jämfört med sjätte och åttonde klassister. Avhandlingens material baserar sig på en interventionsstudie utförd av Terve Oppiva Mieli. Forskningsgruppen utförde en klusterrandomiserad mindfulness interventionsstudie för skolelever i årskurserna 6-8, i 56 skolor i södra Finland (N=3519). Deltagarna randomiserades i en Mindfulness interventionsgrupp, en aktiv- och en passiv kontrollgrupp. Deltagarna fyllde i ett frågeformulär med 21 standardiserade frågeformulär. Avhandlingen behandlar resultat uppnådda från ett av dessa, Cognitive Emotion Regulation Questionnair. Som analysstrategi i avhandlingen användes blandad ANOVA med jämförelse mellan grupp och inom grupp för att undersöka ifall mindfulness har en inverkan på emotionell reglering. Möjliga könsskillnader samt skillnader mellan årskurser analyserades med tvåvägs ANCOVA. Ingen signifikant skillnad gick att finna mellan de olika grupperna gällande mindfulness inverkan på emotionell reglering. Det gick inte heller att finna skillnader mellan kön eller årskurs. Resultaten stämmer i stor grad överens med tidigare forskning inom området. Mindfulness interventioner med ungdomar har generellt sett varit bristfälliga. Till exempel har sampelstorlekarna och effektstorlekarna varit små. Det behövs mer standardiserade interventioner och mätmetoder för mindfulness studier med barn. Detta bör iakttas i vidare studier.
-
(2023)Intohimo motivoi ihmisiä, tekee heidän elämästään elämisen arvoista ja sillä on iso rooli ihmisten elemässä. Intohimosta voi myös tulla pakonomaista ja se voi ajaa stressiin. Vallerand ja kumppanit ovat kehittäneet intohimon dualistisen mallin Decin ja Ryanin itsemääräämisteorian pohjalta. Intohimon määritellään olevan suurta kiintymystä toimintaa kohtaan. Tämä kiintymys tekee yksilöstä taipuvaisemman kyseistä toimintaa kohtaan. Toimintaan käytetään paljon aikaa ja energiaa ja siihen liittyvät päämäärät ja tavoitteet koetaan itselle merkityksellisinä. Intohimon dualistisen mallin mukaan on olemassa harmonista ja pakonomaista intohimoa. Työ voi muodostua ihmiselle intohimon kohteeksi. Työintohimon muodolla on merkitystä sekä yksilön että organisaation hyvinvoinnin kannalta. Pakonomaisen intohimon on havaittu liittyvän negatiivisiin seurauksiin, kun taas harmonisen intohimon positiivisiin seurauksiin. Tässä tutkielmassa tavoitteena on tarkastella työintohimon muotojen taustalla vaikuttavia sosiaalisia tekijöitä. Lisäksi tutkitaan näiden suhdetta irtisanoutumisaikomuksiin. Tutkimuskirjallisuuden perusteella sekä johtaminen että tiimi-ilmapiiri vaikuttavat työintohimoon. Aihetta lähestyttiin kahden tutkimuskysymyksen kautta. Ensimmäinen kysymys oli: Miten palveleva johtaminen ja työilmapiiri vaikuttavat työtä kohtaan koettuun intohimoon? Ja toinen: Mikä liittyy voimakkaimmin irtisanoutumisaikomuksiin: työintohimo, palveleva johtaminen vai tiimin ilmapiiri? Tutkimuskysymystä tutkittiin faktorianalyysin ja lineaarisen regressioanalyysin menetelmin. Faktorianalyysin myötä ilmeni, ettei tutkimuskysymyksiä tai hypoteeseja voitu lähestyä niiden alkuperäisessä muodossa, sillä harmonisen työintohimon ja tiimi-ilmapiirin kysymykset latautuivat samalle faktorille. Täten tutkittavaksi vaihtui organisatorinen harmoniaindeksiksi, eli OHI:ksi nimetty muuttuja. Palveleva johtaminen oli positiivisessa yhteydessä OHI-muuttujaan. Lisäksi johtoasemassa oleminen ja vastaajan työorganisaatio liittyivät OHI-muuttujaan. Palveleva johtaminen ei ollut yhteydessä pakonomaiseen intohimoon ja ainoastaan johtoasemassa oleminen liittyi pakonomaiseen intohimoon. Täten johtoasemassa olevat kokivat aineistossa vähemmän sekä organisatorista harmoniaa että pakonomaista intohimoa. OHI-muuttuja selitti voimakkaimmin irtisanoutumisaikomuksia. Lisäksi palveleva johtaminen ja vastaajan oleskelumaa olivat yhteydessä irtisanoutumisaikomuksiin. Sekä organisatorista harmoniaa että pakonomaista intohimoa havaittiin aineistossa samaan aikaan. Koska harmonista intohimoa ei löydetty aineistosta itsenäisenä muuttujanaan, ei tutkielmaa voida verrata aiempaan tutkimukseen paljoa. Harmonisen intohimon muuttujaa tulee täten tutkia jatkossa lisää. Työintohimon mittaria on testattava Suomen kontekstissa lisää ja selvitettävä sen suhdetta tiimiilmapiiriin enemmän. Työintohimotutkimus on uusi tutkimusalue, jota on tutkittu vasta 10-vuotta. Täten työintohimoa tulee myös jatkossa tutkia enemmän ja varsinkin pakonomainen intohimoa, koska se on jäänyt pienemmälle huomiolle. Myös intohimon muotojen suhde toisiinsa kaipaa täsmennystä ja tässäkin tutkielmassa havaittiin kumpaakin niistä samaan aikaan. Jatkossa tulisi myös tehdä aiheesta pitkittäistutkimusta.
-
(2019)Nuoruus on henkisen ja fyysisen kehityksen kannalta hektistä aikaa. Ulkoiset paineet sekä persoonallisuuden ja ajattelun kehitys yhdessä ruumiillisten muutosten kanssa aiheuttavat hämmennystä ja epätietoisuutta. Siksi turvallinen, sosiaalisen kiinnittymisen mahdollistava kasvuympäristö toimivine vertaissuhteineen on tärkeä selkänoja, josta nuori saa tukea myllerrysten keskellä. Valitettavan monilla kasvuympäristö häiriintyy ja tuen sijaan nuori voi joutua kiusatuksi. Pitkään jatkuva kiusaaminen tukahduttaa sosiaalisen kasvuympäristön positiiviset elementit ja aiheuttaa vakavan kehityksellisen riskin, joka voi jättää jälkensä pitkälle aikuisuuteen. Koulukiusaaminen ei ole vain marginaalinen ilmiö. Vuoden 2019 kouluterveyskyselyn mukaan 5,5 prosenttia peruskoulun 8.- ja 9.-luokkalaisista kokee joutuvan viikoittaisen kiusaamisen kohteeksi. Vuoden 2018 oppilasmäärien perusteella osuus tarkoittaa lähes 6 600 oppilasta. Tämän tutkielman tavoitteena on tuottaa lisätietoa koulukiusaamisen ja nuorten harrastusten yhteydestä. Tarkemmin tutkielmassa selvitetään kiusaamisen vaikutusta eri harrastusvalintoihin sekä kiusaamista suhteessa muihin harrastamiseen vaikuttavia tekijöihin. Tuloksista toivotaan olevan hyötyä lasten ja nuorten hyvinvointia, terveyttä ja palvelujen saantia kokonaisvaltaisesti edistävissä kehityshankkeissa ja niihin liittyvässä päätöksenteossa. Tämän tutkielman aineistona on käytetty Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen keräämää vuoden 2017 kouluterveyskyselyn 8. ja 9. luokkien oppilaiden Helsingin otosta (N=5125). Kiusattujen sijoittumista sukupuolittain eri harrastusryhmiin tarkasteltiin ristiintaulukoimalla. Kiusatuksi joutumisen lisäämää riskiä sijoittua eri harrastusryhmiin sekä suhdetta muihin harrastuksiin vaikuttaviin tekijöihin tarkasteltiin binäärisellä logistisella regressioanalyysilla. Tehdyt analyysit osoittivat kiusatuksi tulemisen vaikutusten harrastuksiin olevan sukupuolittuneita. Kiusatuilla pojilla viikoittaisen harrastuksen puuttuminen oli yleisempää kuin muilla pojilla. Kiusatuilla tytöillä viikoittainen harrastaminen sen sijaan oli yleisempää kuin muilla tytöillä. Kiusaamisen vaikutus harrastuksiin vaihteli harrastusryhmittäin. Kiusatuksi tulleilla oli muita isompi riski viikoittaiseen kuvataide- tai käsityöharrastukseen, seura- tai järjestötoimintaan osallistumiseen tai ilmaisutaidolliseen harrastukseen. Sen sijaan kiusatuksi joutuminen lisäsi riskiä jäädä viikoittaisen liikuntaharrastuksen ulkopuolelle. Kiusatuksi joutuminen vähensi kokonaisuudessa harrastamista melko vähän. Jatkotutkimuksen kannalta olisi tärkeää pohtia syitä sille, miksi kiusatuilla on muita suurempi riski jäädä juuri liikuntaharrastuksen ulkopuolelle. Aikaisemmasta tutkimuksesta huomattiin, että kiusaamisen vaikutukset jatkuvat pitkälle aikuisuuteen. Tästä syystä on erittäin tärkeää, että kiusatulle on tarjolla riittävästi tukea ja että kiusaamisen uhrien jälkihoidon jatkuvuus on turvattu riittävän pitkäksi aikaa. Oppilaitosten opiskeluhuoltotyön ja sosiaali- ja terveydenhuollon palveluiden yhteistyöllä on suuri rooli välitöntä apua tarjotessa sekä varmistettaessa, että tuki tarvittaessa jatkuu kiusatun oppivelvollisuuden päätyttyä perusopetuksen jälkeen.
-
(2019)Tutkielmassa tarkastellaan uuskeynesiläisten DSGE-makrotalousmallien joukkoon lukeutuvaa valtiovarainministeriön Kooma-mallia genealogisen hallintamentaliteetin näkökulmasta. Kooma-mallia käytetään valtiovarainministeriössä ennustamiseen ja erilaisten politiikkatoimien vaikutusarviointien laatimiseen. Teoreettisena viitekehyksenä tutkielmassa sovelletaan Michel Foucaultin tunnetuksi tekemää hallintamentaliteetin näkökulmaa, jossa tarkastellaan kansantaloustieteen tietomuotoihin ja turvallisuuden tekniikoihin pohjautuvaa vallan muotoa. Hallintamentaliteetin näkökulmasta Kooma-malli kehystetään tutkielmassa tietynlaisiin tietomuotoihin nojaavana rationaalisena teknologisena käytäntönä, joka mahdollistaa hienovaraisen talouden poliittisen hallinnan. Tutkimusmenetelmänä sovelletaan niin ikään Michel Foucaultin kehittämää genealogista analyysia, jonka keskiössä on nykyisyyden olemassaolon mahdollisuuksien kriittinen tarkastelu. Tavoitteena on horjuttaa asioiden pintatasolla ilmenevää yhtenäisyyttä ja luonnollisuutta tarkastelemalla niissä piileviä epävarmuuksia ja virheellisyyksiä. Huomio suunnataan asioiden syntyperään ja polveutumiseen sekä niissä vallitseviin ristiriitoihin, joiden tuloksina asiat ovat ilmaantuneet. Tutkielmassa hallintamentaliteettia sovelletaan genealogisesti, jolloin tarkastellaan tietynlaisiin tietomuotoihin ja niihin kytkeytyviin teknologioihin pohjautuvan hallinnan olemassaolon mahdollisuuksia. Tutkimusaineistona käytetään pääosin valtiovarainministeriön instituutioaineistoja, joissa tuodaan julki Kooma-mallin avulla laadittuja laskelmia. Tarkastelussa on erityisesti kevään 2014 Taloudellinen katsaus, jossa Kooma-mallin avulla laadittuja laskelmia hyödynnetään erilaisten finanssipolitiikan keinojen vaikutusten arvioimisessa. Arvioinnit, eli tietynlaisten rationaalisten kehysten kautta muodostetut näkemykset toimenpiteiden vaikutuksista ovat hallintamentaliteetin näkökulmasta keskeisiä käytäntöjä. Tutkielman tutkimuskysymyksinä on 1) miten Kooma-malli voi olla mahdollinen ja 2) minkälaisia ristiriitoja tähän mahdollisuuteen liittyy. Kysymyksiin vastataan tarkastelemalla ensinnäkin hallintamentalisoitumisen historiaa, jonka kautta makrotaloustieteen muodostuminen on sijoitettu osaksi laajempaa länsimaista hallinnallistumisen tendenssiä. Tutkielmassa laaditaan kriittinen rekonstruktio makrotalousteorian ja siihen kytkeytyvien käytäntöjen syntyhistoriasta ja polveutumisesta sekä siinä ilmaantuneista erilaisista problematisoinneista. Tämän kautta Kooma-malli asetetaan laajempaan sitä mahdollistavaan historialliseen talousteoreettiseen ja teknologiseen kontekstiin. Tästä näkökulmasta tutkielmassa tarkastellaan miten Kooma-malli 'on tullut jostain' erilaisten makrotaloustieteellisten ilmaantumisten myötävaikutuksesta. Kooma-mallia tarkastellaan kriittisen historiallisen rekonstruktion ohella luomalla katsaus sen talousteoreettisiin taustaoletuksiin. Taustaoletukset konstituoivat mallissa ilmeneviä tapoja hahmottaa taloudellista toimijuutta sekä taloudellisten suureiden välisiä suhteita ja niissä vallitsevia prosesseja. Taustaoletusten osalta tutkielmassa kiinnitetään erityistä huomiota niissä vallitseviin epävarmuuksiin ja ristiriitaisuuksiin. Esimerkkeinä talousteoreettisista taustaoletuksista tutkielmassa analysoidaan finanssipolitiikan kerroinvaikutuksia, mallien mikroperustaisuutta, rationaalisten odotusten hypoteesia sekä siihen kytkeytyvää ricardolaisen ekvivalenssin teoreemaa. Analyysissa näihin taustaoletuksiin todetaan sisältyvän epävarmuuksia ja ristiriitaisuuksia, jotka liittyvät esimerkiksi finanssipolitiikan kerroinvaikutusten empiirisen tulkinnan tulkinnan vaikeuteen sekä ricardolaisen ekvivalenssin realistisuuteen taloudellisten toimijoiden käyttäytymistä kuvaavana teoreemana. Tutkielman keskeisenä tarkoituksena on tuoda esille Kooma-mallia konstituoivien teoreettisten taustaoletusten syntyhistoriaa ja niihin kytkeytyviä tiedollisia epävarmuuksia ja ristiriitaisuuksia. Valtiovarainministeriössä laadituissa aineistoissa ei olla lainkaan käsitelty Kooma-mallin teoreettiseen taustaoletuksiin liittyviä epävarmuuksia tai yleensä reflektoitu Kooma-mallin avulla laaditun tiedon varmuusastetta. Tutkielmassa on Kooma-mallin olemassaolon mahdollisuuksien genealogisen tarkastelun kautta horjutettu Kooma-mallin avulla laadittujen laskelmien itsestäänselvää, neutraalia tai luonnollista ulkokuorta tuomalla esille niissä piileviä ristiriitaisuuksia ja epävarmuuksia.
-
(2015)Starting from the beginning of 1990s, Finland has experienced rapid growth rates in population fractions of non-native residents, with almost half of all immigrants eventually settling in Helsinki metropolitan area. This thesis studies immigrant settlement patterns in the capital region, with the purpose of reliably quantifying and documenting dynamics of ethnic residential segregation. Formation of 'ethnic enclaves' is a widely-debated issue which might have ambiguous impact on immigrants’ economic and social outcomes. Robust inference on segregation dynamics is a prerequisite for furthering understanding of the issue. However, qualitative inference on segregation dynamics is often hindered by the fact that different spatial unit sizes and/or immigrant population fractions generate random segregation of varying magnitudes. This thesis overcomes the problem by employing index of systematic segregation which is expressed as a fraction of maximum excess dissimilarity (net of random) that could possibly occur. Index of dissimilarity (Duncan index) is chosen as a baseline measure for calculating systematic index, ensuring comparability of my research to the existing body of knowledge on the phenomenon. While index of dissimilarity reports only marginal growth in segregation, systematic measure reports almost two-fold increase in ethnic residential segregation. Employing systematic index allows reliable comparison of segregation across various immigrant groups and localities. Thus, I find that immigrants from Balkan and African countries are more segregated than other foreign-born individuals. Comparison of systematic indices across largest Finnish cities reveals that Turku has been substantially more segregated than its counterparts starting from year 1995. Eventually, I isolate the measure of segregation along ethnic lines from sorting along other dimensions, such as income. I find no evidence that increase in residential segregation is driven by widening income gap between native and immigrant population. Finally, all the findings are presented compactly in two web applications, allowing flexible controls over the choice of locality of interest, immigrant group, statistics and map-types.
-
(2010)The topic of this study is hate speech against the Roma in Romania, which was studied with the comments posted to three Romanian newspapers’ (Jurnalul National, Evenimentul zilei and Adevarul) Internet forums. This study examines how the history, current situation and demographic factors of the Romanian Roma are discussed in the comments on the Internet forums and what kind of solutions the commentators suggest for the Roma situation that many considered problematic. As the conceptual frame of reference in this study is hate speech that has been elaborated within international and American law, the study focuses on the comments that aim at strengthening the negative stereotypes and inciting violence, characteristics of hate speech. Relating to the subject, the study also touches on the dispute over curbing freedom of speech and defining the limits for forbidden speech. The messages used in the study are from the first half of the year 2009. The method used for collecting the data was Internet-ethnography, a method that applies traditional ethnographic observation to the Internet environment. For analyzing the messages, critical discourse analysis taught by Norman Fairclough was used. The emphasis was laid on the qualities that the commentators gave to the Roma. Two primary 'solutions' to the 'Gypsy problem' in Romania came up from the analysis. According to the comments belonging to the first group, the commentators wanted to change the official Romanian designation of the Roma from ‘rom’ (‘Roma’) to ‘tigan’ (the Romanian equivalent to ‘Gypsy’) so that the Romanians would not be confused with the Roma that many commentators considered highly insulting and problematic for Romanians. The comments of the other group are more characteristic hate speech: in many comments mass destruction of the Roma or forced deportation to India were proposed, from where the Roma started their travels toward Europe some thousand years ago. The comments contained clear references to the mass destructions of the Jews, Roma, homosexuals and political dissidents during the Nazi regime in Germany and the comments in this category, were especially vulgar. Furthermore, according to the 'dirtiness – purity' category of Mary Douglas, the Roma were perceived as an obstacle to the fulfilment of the 'clean' Romania.
-
(2012)Tutkielman tutkimuskohteena on Suomen puolustusvoimien Hawk-harjoitushävittäjähankinta poliittisessa päätöksentekoprosessissa sekä hankintaan liittyneet vastakaupat. Vuonna 1977 tehty kauppa oli siihen asti Suomen kaikkien aikojen suurin ulkomaankauppa ja puolustusmateriaalihankinta sekä ensimmäinen kerta kun myyjäosapuolilta edellytettiin sadan prosentin vastakauppojen toteuttamista. Miljardin markan puolustusmateriaalihankinnasta oltiin tekemässä hankintapäätöstä aikana, jolloin Suomen talous oli taantumassa ja vasemmistopuolueet hallituksessa. Hawk-hankintaa ja sen vastakauppoja käsiteltiin useassa poliittisessa päätöksentekoprosessissa: puolustusneuvoston tehdessä konevalintaa syksyllä 1976, eduskunnan päättäessä vuoden 1977 tulo- ja menoarvioesityksestä alkuvuodesta 1977, hallituksen päättäessä hankintasopimuksesta vuoden 1977 lopussa sekä vuoden 1978 lisämenoarvion yhteydessä eduskunnassa kesällä 1978. Näitä tapahtumat tarkastellaan tutkielmassa erityisesti vastakauppojen näkökulmasta. Tutkielmassa selvitetään, mitä intressejä Hawk-vastakauppoihin liittyi, sekä miten intressien toteuttamisessa onnistuttiin. Lisäksi tutkielmassa selvitetään, miksi Hawk-vastakaupat ajautuivat vaikeuksiin syksyllä 1977, jolloin ne olivat jopa kaataa koko harjoitushävittäjähankinnan, kun pääministeri Kalevi Sorsa uhkasi perua kaupat konkreettisten vastakauppojen vähäisyyden takia. Tutkimustuloksena voidaan todeta, että Hawk-vastakaupat liittyivät läheisesti suomalaisen lentokoneteollisuuden kehitysohjelmaan. Vastakauppojen avulla pyrittiin turvaamaan kotimaisen lentokoneteollisuuden osaaminen ja työllisyys sekä samalla riippumaton huoltovalmius. Hawk-hankintaan liitetyt vastakaupat palvelivat myös sekä puolustusvoimien johdon että suomalaisten poliitikkojen tarkoitusperiä. Vastakaupat olivat heille keino oikeuttaa kallis puolustusmateriaalihankinta, perustelemalla hankintaa vastakauppojen tuomilla talous- ja työllisyysvaikutuksilla.Vastakaupat osoittautuivat myös keinoksi harjoittaa kotimaista teollisuuspolitikkaa. Lisäksi vastakauppojen avulla pyrittiin tasapainottamaan valtiontaloutta sekä edistämään kotimaisen teollisuuden tuotteiden vientiä Iso-Britannian ja kolmansien maiden markkinoille. Hawk-vastakauppojen toteutus osoittautui luultua vaikeammaksi ja lentokoneteollisuuden sekä kotimaisen teollisuuden vienninedistämisen tavoitteita jouduttiin laskemaan. Lisäksi vastakauppojen solmimisaikaa jouduttiin pidentämään useaan otteeseen. Puolustusvoimien johdon näkökulmasta Hawk-vastakaupoille asetetut tavoitteet toteutuivat kun harjoitushävittäjähankinnalle saatiin poliittinen päätös ja rahoitus. Hawk-hankinta ja niiden vastakaupat olivat suomalaisille virkamiehille ja poliitikoille oppimisprosessi vastakauppaperiaatteen käytöstä sekä keino integroida Suomea länteen.
-
(2012)Tieteen viihteellisiä representaatioita audiovisuaalisissa medioissa on aiemmin tutkittu lähinnä viihdegenreissä kuten science fiction -elokuvissa. Tutkimus on keskittynyt populaarikulttuurin tiederepresentaatioiden vaikutuksiin kansalaisten tiedekäsityksiin. Tässä tutkielmassa tarkastellaan viihdegenrejen sijaan television asiaohjelmia ja tutkitaan, miten television tiedeohjelmien katsojat merkityksellistävät ohjelmien viihteellisiä elementtejä. Tutkielman teoreettiseksi viitekehykseksi on valittu Pierre Bourdieun teoria mausta sosiaalisen erottautumisen välineenä. Bourdieun alkuperäinen luokkahabituksille nojannut teoria saa työssä viestinnällisen painotuksen, jolloin teoreettisen viitekehyksen keskiöön nousee oikean maun viestiminen. Työssä argumentoidaan, että maun viestiminen sosiaaliseen kontekstiin sopivalla tavalla on keino luoda sosiaalisia erottautumisia, jotka puolestaan ovat sosiaalisen identiteetin edellytys. Bourdieun kenttäteorian pohjalta hahmotellaan tieteen kenttää, joka muodostuu tiedeyhteisön toimijoiden välisten valtasuhteiden verkostosta. Tieteen kentällä vallitsee sille ominainen pääoman lajinsa, akateeminen pääoma, joka määritellään erääksi symbolisen pääoman erityismuodoksi. Akateeminen pääoma määritellään tieteelliseksi arvostukseksi, joka perustuu paitsi ammattilliseen asemaan yliopistoinstituutiossa myös tieteen kentällä annettuihin ja kentän toimijoiden tunnustamiin näyttöihin kuten tutkintoihin ja julkaisuihin. Aineistona käytetään kahdeksaa fokusryhmäkeskustelua, joihin tutkimuksen haastateltavat jaettiin taustojensa perusteella. Kaikkia haastateltavia yhdisti kiinnostus tiedettä ja television tiedeohjelmia kohtaan. Fokusryhmissä haastateltavat keskustelivat moderaattorin johdolla tieteestä, television tiedeviestinnästä sekä kolmesta ohjelmanäytteestä, jotka katsottiin keskusteluiden lomassa. Työssä esitetään, että haastattelut tapahtuvat tieteen kentällä ja että keskustelijat tunnistavat aiemman kokemuksensa pohjalta kentän toimintalogiikan ja legitiimin maun, mikä vaikuttaa heidän tapaansa puhua tiedeohjelmien viihteellisyydestä. Analyysimetodina käytetään diskurssianalyysiä. Haastattelutilanteessa sanotun oletetaan kuvastavan yleisiä tieteen kentälle ominaisia tulkintarepertuaareja, joihin keskustelijat nojautuvat eri tavoin riippuen tavoitteistaan sekä käytössään olevan kulttuurisen pääoman eli kompetenssin määrästä. Erityisesti huomiota kiinnitetään puheen konnotaatiohin sekä siihen, millaisia erontekoja ja luokituksia puhe sisältää. Lisäksi pohditaan, miten sanottu liittyy juuri keskustelutilanteeseen ja asiayhteyteen. Analyysin perusteella päädytään erottelemaan kolme puhetapaa, joilla tiedeohjelmien viihteellisyyttä voidaan merkityksellistää. Hyväksyvä puhetapa asemoi puhujan ohjelman yleisön joukkoon ja nostaa ohjelman tärkeimmäksi funktioksi viihdyttämisen. Tämä puhetapa on yleisin korkeimmin koulutettujen ryhmässä. Neuvotteleva puhetapa etäännyttää tiedeohjelmat puhujan omasta asiantuntemuksesta ja suhtautuu alentuvasti television tieteeseen. Viihteelliset elementit koetaan yhdentekeviksi tai turhiksi mutta suhteellisen vaarattomiksi television tiedeohjelmien ominaisuuksiksi. Kriittisessä puhetavassa viihteellisyys merkityksellistyy ärsyttäväksi ja negatiiviseksi. Viihteellisen esitystapa merkityksellistyy uhaksi tieteelliselle faktalle ja loukkaukseksi katsojan itsekunnioitukselle. Puheen subjekti etäännytetään ohjelman oletetusta kohdeyleisöstä, johon suhtaudutaan halveksuvasti. Tarkastelussa havaitaan, että kriittinen puhetapa on yleisin vähemmän koulutettujen keskustelijoiden joukossa. Tämä tulkitaan osoitukseksi hyvästä kulttuuritahdosta, joka johtuu tieteen kentän legitiimin maun tunnistamisen ja hallinnan välisestä epäsuhdasta.
-
(2022)Apteekit muodostavat oleellisen osan suomalaista lääkehuoltoa. Apteekkien tehtävänä on huolehtia lääkehuollon tehokkaasta ja turvallisesta järjestämisestä. Apteekkimarkki-nan raskaan sääntelyn johdosta apteekeille muodostuu paikallisia monopoleja. Apteek-kien ja apteekkareiden verotuksen avulla pyritään kattamaan lääkehuollon kustannuksia sekä saavuttamaan tulonjaollisia tavoitteita. Tämä tutkielma pyrkii selvittämään harjoitta-vatko apteekit vero-optimointia ja millaisia taloudellisia vaikutuksia sillä on. Veroreaktioiden tutkimiseen käytetään usein verotuksen muutoksen luomaa luonnollista koeasetelmaa. Apteekkiverotuksessa ei ole tapahtunut merkittäviä muutoksia aineiston aikavälillä. Aineistona tutkielmassa käytetään FIMEAN apteekkien talousaineistoa vuosil-ta 2010-2018, yhdistettynä avoimesti saatavilla olevaan aineistoon apteekkien tiloissa toimivista erillisyhtiöistä. Apteekkien vero-optimointia lähestytään tarkastelemalla koko-naisverotuksen luomia verokannusteita. Tyyliteltyjä verokäyttäytymismalleja verrataan apteekkien ja apteekkareiden toteutuneeseen käyttäytymiseen. Veroja optimoivan käy-töksen sattumanvaraisuuden poissulkemiseksi käytetään logistista regressioanalyysiä. Tulosten perusteella apteekkareiden keskuudessa yleistyy systemaattinen vero-optimointia erillisyhtiöiden kautta tapahtuvalla tulonmuunnolla. Ylimpään tulodesiiliin kuuluvat apteekkarit saavuttavat näin lähes 15 prosenttiyksikön veroedun. Vero-optimoinnin todennäköisyyttä nostaa siirrettävissä olevat tulot sekä apteekkariin kohdis-tuva henkilöveroprosentti. Siirrettävien tulojen ylittäessä 200 tuhatta euroa ylittää erillis-yhtiön todennäköisyys 50 prosenttia. Verotulojen menetys on noussut, kun maksettujen yhteisöverojen kasvu huomioidaan, noin 15 miljoonaan euroa vuodessa. Tulokset ovat linjassa pienyritysten vero-optimoinnin empiirisen tutkimuskirjallisuuden kanssa. Aiheen jatkotutkimuksen kannalta olisi hyödyllistä yhdistää aineistoon veroaineisto henkilön tarkkuudella. Tarkastelu olisi mielenkiintoista laajentaa koskemaan kaikkia listaamatto-mia osakeyhtiöitä.
-
(2015)Väestöennustelaskelmia tehdään, jotta voidaan varautua tulevaisuuden väestönkehitykseen, esimerkiksi huoltosuhteen muutokseen. Pro gradu -tutkielman tarkoitus oli kehittää kuolevuusennustetta, joka on osa väestöennustetta. Kuolevuutta mallinnettiin ja ennustettiin Suomen aineistoa käyttäen. Tutkimuskysymys oli havaintovälin pituuden vaikutus ennusteen tarkkuuteen. Kuolevuutta ennustettiin ekstrapoloimalla, eli yhteiskunnallisiin tai lääketieteellisiin muutoksiin ei otettu kantaa. Miesten ja naisten kuolevuus ennustettiin erikseen, koska niissä on suuria eroja. Tutkimus rajattiin koskemaan 60–99-vuotiaita. Tutkielmassa vertailtiin toteutunutta ja ennustettua kuolemanvaaralukua. Kuolemanvaaraluku tietyssä iässä kertoo todennäköisyyden kuolla ennen seuraavan iän saavuttamista ja sitä estimoidaan kuolevuuslukujen avulla. Kuolevuusluku lasketaan suhteuttamalla ikäryhmän kuolleet ikäryhmän keskiväkilukuun havaintovuonna. Puuttuvat ja epäuskottavat arvot korvattiin aineistosta interpoloidulla arvolla. Tutkielmassa käytettiin Human Mortality Database -tietokannan ja Tilastokeskuksen StatFin-tietokannan aineistoja. Tarkasteluperiodeiksi valittiin kaksi viiden peräkkäisen vuoden jaksoa vuosilta 1958–2012. Tarkasteluperiodien keskipisteiden etäisyydeksi eli havaintoväliksi valittiin 10–30 vuotta, kun Tilastokeskuksen nykyisin käyttämä havaintoväli on 20 vuotta. Ennustettiin 1–41 vuoden päähän eli havaintovälistä riippuen vuosia 1973–2013. Ennustevuodet valittiin menneeseen aikaan, jotta voitiin verrata toteutunutta ja ennustettua kuolevuutta. Tilastokeskuksen mallin mukaisesti ennuste laskettiin viimeisimmän havaitun kuolemanvaaraluvun ja alenemisvauhdin avulla. Kuolemanvaaraluvun alenemisvauhti riippuu kuolevuuden trendistä valitulla havaintovälillä. Jos kuolevuus laskee nopeasti tarkasteluperiodien välillä, myös ennuste on jyrkempi kuin tilanteessa, jossa ennustetaan perustuen pitkän aikavälin suhteellisen maltilliseen muutokseen. Saatuja ennusteita verrattiin toteutuneisiin lukuihin laskemalla suhteellisia keskineliövirheitä. Keskineliövirheistä otettiin ensin neliöjuuri ja tutkittiin graafisesti virheen suhdetta ennustevälin pituuteen eri havaintoväleillä. Sen jälkeen valittiin ennustevälit 1–20, joista oli kaikilla havaintoväleillä vähintään kaksi havaintoa, ja laskettiin niistä keskineliövirheiden summat havaintoväleittäin. Kuvien ja taulukoiden perusteella suositetut havaintovälit vastaavat Tilastokeskuksen nykyisin käyttämää väliä naisilla ikäryhmissä 65–84-vuotiaat sekä miehillä 80—89- ja 95–99-vuotiaat. Miehillä virheet ovat suurempia kuin naisilla ja mikään havaintoväli ei tuota tarkkoja ennusteita erityisesti nuoremmissa ikäryhmissä. Suoritettiin myös dekompositio eli hajotettiin keskineliövirhe varianssiin ja harhan neliöön. Havaittiin, että varianssin osuus keskineliövirheestä pienenee ennustevälin pidentyessä ja miehillä harhan osuus on keskimäärin suurempi kuin naisilla. Havaitaan, että paras mahdollinen havaintoväli vaihtelee jonkin verran ikäryhmittäin ja sukupuolittain. Kuolevuusennusteita laadittaessa tulisi siis ottaa huomioon optimaaliset ikäryhmittäiset havaintovälit. Toisaalta ennustemallin vaihtaminen saattaisi mahdollistaa parempia ennusteita kuin mitä pelkällä ikäryhmän ja sukupuolen huomioon ottavalla havaintovälin muutoksella saavutetaan.
-
(2016)Tässä Pro Gradu -työssä tutkitaan havaitsemista ranskalaisen fenomenologin Maurice Merleau-Pontyn (1908–1961) ajattelun valossa. Työ vastaa kysymykseen siitä, mikä merkitys ruumiillisuudella ja tilalla on havaitsemisessa. Työ sivuaa myös kysymystä siitä, mikä merkitys havaitsemisen ymmärtämisellä ruumiillisena ja tilallisena kokemuksena on filosofiselle ajattelulle. Pääasiallisina lähteinä työssä käytetään Merleau-Pontyn kahta pääteosta Phénoménologie de la Perception (1945) ja keskeneräiseksi jäänyttä, postuumisti julkaistua teosta Le Visible et l’invisible (1964). Tutkimuskysymykseen asennoidutaan fenomenologisesti, mikä tarkoittaa, että työssä seurataan Merleau-Pontyn ajattelun liikettä perinteisen epistemologian kritiikistä ruumiinfenomenologian kautta uuteen ontologiaan. Fenomenologia ei ole teoria vaan tapa aloittaa alusta ja ajatella uudelleen ilman aiempia oletuksia ja ennakko-luuloja. Merleau-Pontylle sysäyksen havaintoa koskevalle tutkimukselle antoivat 1920–1930 lukujen havaintopsykologiset kokeet. Merleau-Pontyn mukaan ne osoittivat, että havaintoa koskevia psykologisia ja filosofisia näkemyksiä hallitsivat tietyt epistemologiset ja ontologiset oletukset. Merleau-Pontyn mukaan eroavaisuuksista huolimatta sekä intellektualismi, joksi Merleau-Ponty kutsui rationalismia, että empirismi pohjautuivat kartesiolaiseen dualismiin. Niiden mukaan havaintojen tekeminen on ennen kaikkea mentaalista toimintaa. Merleau-Pontyn mukaan ne eivät kuitenkaan pystyneet välttämään skeptismiä eivätkä näin ollen saavuttaneet varmaa tietoa. Merleau-Pontyn mukaan havaitsemisen ymmärtämiseksi on tutkittava ruumiillisuutta. Teoksessa Phénoménologie de la Perception (1945) hän esitteli ruumiinfenomenologisen näkemyksensä, jonka mukaan ruumis ja maailma ovat sisäisessä suhteessa toisiinsa. Toimiakseen ruumis ei tarvitse mielen ohjausta vaan sillä on käsi, jolla tervehtiä ja jalat jolla astua. Ruumiin toimintaa ohjaa tottumus, mutta sillä on myös kyky oppia uutta. Myös merkitykset syntyvät ruumiin toiminnassa maailmassa. Elävä ruumis on rakenne, joka saa hahmonsa maailmassa ja jonka toiminnassa maailma ja sen oliot saavat hahmonsa. Phénoménologie de la Perception (1945 ) -teoksessa sekä ruumiinfenomenologiassa on tunnistettavissa oppi-isä Edmund Husserlin vaikutus Merleau-Pontyn ajatteluun. Husserlin mukaan, kun jatkamme fenomenologista reduktiota riittävän pitkälle, voimme saavuttaa olemukset (eidos) transsendentaalisessa tietoisuudessa. Fenomenologinen ilmiö on näin ollen ilmiö niin kuin se saavutetaan puhtaassa tietoisuudessa. Merleau-Pontyn mukaan Husserlin transsendentaalinen fenomenologia kuten myös hänen oma ajattelunsa Phénoménologie de la Perception -teoksessa pohjautui kuitenkin vielä tietoisuus–olio -jakoon. Merleau-Pontyn mukaan ruumiinfenomenologia ei riitä tämän ennakko-oletuksen ylittämiseksi vaan tarvitaan uutta ontologista näkemystä. Ontologinen käänne Merleau-Pontyn ajattelussa merkitsi myös irtautumista husserlilaisesta transsendentaalisuudesta. Artikkelissaan 'Le Philosophe et son ombre' (1960) Merleau-Ponty kirjoitti, että 'on jatkettava siitä, mihin Husserl jäi, ja ajateltava pidemmälle'. Le Visible et l’invisible (1964) teoksessa Merleau-Ponty totesi, että meidän tulee jälleen palata kysymykseen havainnosta, koska kaikki filosofiset kysymyksenasettelut pohjautuvat siihen. Ruumiillinen havainto on ensimmäinen, alkuperäinen kokemuksemme maailmasta. Lisäksi on tutkittava maailmaa, jossa havainnot tapahtuvat. Elämismaailman lisäksi uudessa ontologiassa keskeisiksi nousivat tila, kiasma – ruumiin ja mielen sekä mielen ja maailman, yhteen kietoutuminen ja horisontti. Merleau-Pontyn mukaan havainnot syntyvät aina elävän ruumiin, havaintojen kohteena olevan olion sekä tilan leikkauspisteessä. Merleau-Ponty erottaa tilassa kerroksia, joita hän kutsuu horisonteiksi. Horisontti näyttäytyy vain havaitsevalle subjektille. Samalla horisontin käsitys mahdollistaa havaitsemisen jäsentämisen rakenteellisena ilmiönä – yhtä aikaa subjektiivisena ja objektiivisena sekä transsendentaalisena ja immanenttina. Johtopäätöksenä työssä esitetään, että Merleau-Ponty onnistui raivaamaan filosofisia esteitä havaitsemisen ymmärtämisen tieltä. Elävä ruumis ja horisontti avasivat näkökulman havaitsemiseen tapahtumana, jossa tiedon muodostus saa alkunsa. Merleau-Ponty onnistui yhdistämään käsityksen havaitsemisesta faktisena kokemuksena, johon vaikuttavat muun muassa havaitsijan aiemmat kokemukset, näkemykseen havaitsemisesta yleispätevänä rakenteellisena ilmiönä. Merleau-Pontyn mukaan filosofian tehtävä on saavuttaa havainto alkuperäisenä kokemuksena, ja kuvata sitä filosofisesti. Merleau-Pontyn mukaan reflektion keinoin tätä kokemusta ei kuitenkaan koskaan voi tavoittaa lopullisesti, vaan meidän tulee aina uudestaan ja uudestaan palata sekä havaintoon että elämismaailmaan. Tätä kautta päädymme myös filosofisen ajattelumme rajoille.
-
(2017)Tutkielma käsittelee Sakari Tuomiojan puolipoliittisen toimitusministeristön käynnistämää MiG-15-hävittäjien hankintaa Neuvostoliitosta vuonna 1954. Hanke oli ulkopoliittisena avauksena ennen kuulumaton, kuten presidentti Paasikivi päiväkirjassaan manasi siitä kuultuaan. Hankkeesta oli päätetty hallituksen pienessä sisäpiirissä pääministeri Tuomiojan, puolustusministeri Päiviö Hetemäen ja kauppa- ja teollisuusministeri Teuvo Auran kesken. Siitä ei ollut kerrottu etukäteen presidentille, puolustusvoimien johdolle eikä edes hallituksen ulkoministerille Ralf Törngrenille. Siinä missä kaluston ostaminen Neuvostoliitosta oli myöhemmin 1960-luvulla yleinen käytäntö, oli se 1950-luvun puolivälissä kaikkea muuta. Lisäksi aloitteen tekijänä oli sotien jälkeen oikeistolaisin hallitus. Ministereinä oli tunnettuja johtohahmoja porvaripuolueista. Erikoista oli sekin, että uusi ulkopoliittinen avaus tehtiin vasta eduskuntavaalien jälkeen, kun seuraavaa hallitusta oltiin jo muodostamassa. Tutkielmassa rekonstruoidaan hävittäjähankkeen koko elinkaari. Lisäksi pohditaan, miksi hankkeeseen ryhdyttiin, miksi hanke kaatui ja mitä siitä seurasi. Lähdeaineisto koostuu pääasiassa arkistolähteistä ja tutkimuskirjallisuudesta. Aiempi tutkimuskirjallisuus on hävittäjähankkeen osalta kuitenkin hajanaista ja keskenään ristiriitaista. Aihetta on kirjallisuudessa lähinnä ohimennen sivuttu, eikä siitä ole olemassa perusteellista tutkimusta. Tutkimusaiheen historiallinen viitekehys liittyy Stalinin kuoleman jälkeiseen kansainvälisen politiikan suojasäähän, Suomen sisä-, ulko-, kauppa- ja puolustuspolitiikkaan sekä ilmavoimien kalustohankintoihin 1950-luvulla. Tutkielman pääasiallinen metodi on lähdekritiikki. Tutkielma osoittaa, että MiG-15-hankkeen taustalla oli ensisijaisesti tarve parantaa ilmavoimien huonoa kalustotilannetta, joka nähtiin yhtenä Suomen puolustuksen pahimmista puutteista. Sen lisäksi hankinnan käynnistämiseen vaikutti idänkaupan tasapainottamisen tarve, sekä mahdollisesti pyrkimys ylläpitää hyviä suhteita Neuvostoliiton kanssa. Jälkimmäinen taas liittyi sisäpoliittiseen valtataisteluun, jota käytiin seuraavia presidentinvaaleja silmällä pitäen. Hävittäjähankinnan ulkopoliittinen painoarvo kuitenkin aliarvioitiin. Hanke aiheutti huolta länsimaiden keskuudessa, nousi lehtien otsikoihin ja nostatti huhumyllyn Suomen ja Neuvostoliiton sotilaallisesta lähentymisestä. Lopulta Suomi perääntyi kaupasta ja päätyi ostamaan MiGien sijaan Vampire Trainer -harjoituskoneita Isosta-Britanniasta. Kaupan kaatumiseen vaikuttivat poliittiset, taloudelliset ja sotilastekniset syyt. Merkittävin tekijä oli kysymys siitä, koulutettaisiinko lentäjät Neuvostoliitossa, kuten Suomi toivoi, vai Suomessa, kuten Neuvostoliitto toivoi. Tutkielma sijoittaa hävittäjähankkeen ulkopolitiikan, idänkaupan, sisäpoliittisen valtataistelun ja puolustusmateriaalihankintojen monisäikeiseen kokonaisuuteen. Tutkimustulokset paljastavat, kuinka vaikea Suomen kansainvälispoliittinen asema oli 1950-luvun puolivälissä ja kuinka ulkopoliittisesti tulenarkoja puolustushallinnon kalustohankinnat olivat. Tutkielma myös osoittaa, kuinka vahvasti sisäpoliittinen valtataistelu, kauppapolitiikka ja puolustuspolitiikka linkittyivät toisiinsa ja ennen kaikkea ulkopolitiikkaan sekä Neuvostoliiton-suhteeseen. Tulokset kertovat samalla siitä, että länsimaissa Suomen asemaa tarkkailtiin herkeämättä ja etsittiin merkkejä pienen maan vajoamisesta Neuvostoliiton vaikutuspiiriin.
-
(2019)Traditional empirical research in economics is focused on statistical inference. Therefore, economists rarely pay attention to model accuracy. Model accuracy is important when the research question is focused on prediction. Many questions in economics can be framed as a prediction problem. Thus, it is necessary to utilize techniques aimed at achieving prediction accuracy. Machine learning is a field that focuses on prediction accuracy. This thesis aims to explain the core concepts behind machine learning and how these can be applied in economics. The concepts introduced in this paper are used to predict house prices. The data are an open source dataset containing over 20000 records of houses sold in Kings County, USA. Three different models are trained on data that exclude variables describing the location of the house: linear regression, decision tree, and random forest. In addition, decision tree, and random forest are also trained on data that contain location variables. The models’ accuracies are examined by making predictions on a subset of data that was not used to train the models. Random forest performs the best as measured by the mean squared error. Using data without location variables, the mean squared error achieved by the random forest is 0.074. Linear regression and decision tree both achieve a mean squared error of 0.090. When location variables are added, the mean squared error of the random forest and decision tree drop to 0.028 and 0.045, respectively. The results suggest that the techniques utilized in machine learning can be applied successfully to economics. Machine learning excels at finding complex interactions between different variables in large amounts of data. As the datasets used in empirical economic research grow in size and complexity, machine learning can provide valuable tools to economists.
-
(2021)Hyvinvointi koskettaa jokaista ihmistä erittäin henkilökohtaisella tasolla. Teoria siitä, mikä muodostaa hyvinvoinnin kuvaa, kuinka ihmisen hyvinvointi muodostuu. Tällä on merkitystä esimerkiksi silloin, kun päätetään hyvinvointivaltion varojen jakamisesta. Teorioilla on myös merkitystä pohdittaessa eettisiä kysymyksiä siitä, miten yritykset tarjoavat ja hyödyntävät hyvinvoinnin rakentajiin liittyviä tuotteita ja palveluita. Hedonismi, haluteoriat ja listateoriat ovat yleinen tapa luokitella keskeiset hyvinvointiteoriat. Hedonismi on saanut osakseen voimakkaasti kritiikkiä alusta lähtien ja varsinkin lähempänä nykyaikaa Robert Nozickin ajatuskoe kokemuskoneesta ja Eden Linin ajatuskoe Identtiset elämänajat ovat olleet sen verran vakuuttavia, että hedonismi usein sivuutetaan huonona teoriana hyvinvoinnista. Tämän työn tarkoituksena on puolustaa hedonismia Nozickin ja Linin ajatuskokeita vastaan. Mikäli hylkäämme jonkin hyvinvointiteorian väärin perustein, niin tällöin hyvinvointiin liittyvä keskustelu ja sen pohjalta tehtävät päätökset ovat lähtökohtaisesti ongelmallisia. Työn argumentti rakennettiin analysoimalla Nozickin ja Linin ajatuskokeita ja esitettiin niiden heikkoja kohtia. Tämän pohjalta työssä rakennettiin kaksi ajatuskoetta, jotka johdettiin Nozickin ja Linin ajatuskokeista, mutta jotka pyrkivät korjaamaan niissä löytyneitä puutteita. Työssä todettiin, etteivät Nozickin ja Linin ajatuskokeet lopullisesti kumoa hedonismia hyvinvointiteoriana. Työssä ei kuitenkaan voida lopullisesti sanoa, että hedonismi olisi ainoa oikea hyvinvointiteoria. Työn keskeisiä kontribuutiota ovat Nozickin ja Linin ajatuskokeiden analyysin pohjalta löytyneet uudet ongelmalliset kohdat argumenteissa sekä työssä rakennettujen ajatuskokeiden tuomat uudet vastaväitteet ja mahdollisuudet hahmottaa kokemuskoneeseen pohjautuvien ajatuskokeiden tuloksia
-
(2019)In my thesis, I investigate how the allyship between UN Women and HeForShe Champions - male leaders, representatives of different countries and communities, make a significant shift in the universal UN gender equality discourse. I show how such allyship helps to modify the abstract UN gender equality rhetoric into change in cultural practices. My data is the UN documents representing gender equality discourse and is chosen within chronological frame between 1945 and 2018. My research answers questions What impact does the HeForShe movement has on the UN gender equality discourse? How does rhetoric of the UN gender equality discourse changes when male leaders are invited to participate as allies in efforts to solve gender inequality issues? I apply Kevin C. Dunn’s and Iver B. Neumann’s post-structuralist discourse analysis to trace the development of the rhetoric of men’s agency and to detect significant shifts in the UN gender equality discourse. I utilize Peter Hedström’s and Richard Swedberg’s analytical mechanism-based approach to explain the possibility of social change through the application of specific social mechanisms. I show how situational, action-formation and transformational mechanisms initiate the change in cultural practices, which further spread by means of social network diffusion effect, described by James S. Coleman. My findings show that the Champions interpret the UN global universal rhetoric of gender equality into the local cultural contexts. UN Women utilizes the knowledge and the positions of local leaders in order to implement the UN gender equality strategies in a way that they would work in the local contexts of different communities. New set of the ideas and the values incorporated into the exemplary actions of HeForShe allies, modifies patterns of attitudes and behavior. It spreads further through the next level of social networks, through social contacts. Such allyship approach transforms the rhetoric of men’s role in the UN gender equality discourse into practices. UN Woman strategy to leverage social and cultural capital of local leaders makes a significant shift in the UN gender equality discourse from the rhetoric to the path of cultural change.
-
(2017)Kansallisen historian näkökulmasta vuosi 2017 oli Suomen kansakunnalle suuri muistojen vuosi. Suomen 100-vuotista itsenäisyyttä muistettiin ja juhlittiin valtioneuvoston kanslian asettaman Suomi 100 -organisaation johdolla rakentamalla laaja juhlavuoden ohjelma yhdessä eri toimijoiden kanssa. Tässä pro gradu -tutkielmassa esitellään sosiaalisten representaatioiden dialogiseen lähestymistapaan pohjautuva tutkimus, jossa tarkastellaan kollektiivista muistelua ja historian sosiaalisten representaatioiden rakentumista Suomen itsenäisyyden juhlavuoden ohjelmassa. Tavoitteena on tutkia, millaisilla historian representaatioilla Suomen kansallista historiaa juhlavuoden ohjelmassa rakennetaan sekä millaisista merkityksistä ja mielikuvista historian representaatiot muodostuvat. Tutkimuksen teoreettisen viitekehyksen muodostavat sosiaalisten representaatioiden ja kollektiivisen muistin teoriat. Sosiaalisten representaatioiden teoria on Serge Moscovicin (1961/2007) luoma teoreettinen lähestymistapa yhteisössä jaetun arkiymmärryksen ja sosiaalisen tiedon muodostumiseen. Kollektiivisen muistin teorian juuret ovat Maurice Halbwachsin (1925/1980) työssä koskien muistin sosiaalisia kehyksiä. Tutkimuksen keskiössä on historian arkiymmärryksen pysyvyyden ja muutoksen tematiikka sosiaalisten representaatioiden dialogisen lähestymistavan näkökulmasta. Tutkimusaineisto koostuu juhlavuoden ohjelmahankkeista (N = 745), jotka esitellään juhlavuoden ohjelmassa sanoin ja kuvin. Aineisto analysoitiin ensin aineistolähtöisellä temaattisella analyysillä historian representaatioiden sisällön hahmottamiseksi. Toiseksi analyysiä täydennettiin historian representaatioiden muotoon keskittyvällä teorialähtöisellä temaattisella analyysilla soveltamalla sosiaalisten representaatioiden teorian avainkäsitteitä – ankkurointia ja objektivointia. Kuvien kohdalla sosiaalisten representaatioiden teorian tarjoamia työkaluja täydennettiin Roland Barthesin (1977) semioottisella lähestymistavalla koskien kuvien kolmea merkitystasoa – denotaatiota, konnotaatiota ja myyttiä. Tutkimuksen päätulosten mukaan Suomen kansallista historiaa rakennetaan juhlavuoden ohjelmassa erityisesti suomalaisen kulttuurin, hyvinvointiyhteiskunnan ja ympäristön historian kautta. Sota ja politiikka jäävät analyysin tuloksena teemoista pienimmiksi. Erityisesti taide, hyvinvointi ja terveys sekä suomalaisia ympäröivä luonto näyttäytyvät muistamisen arvoisena osana kansallista historiaa. Suomen kansallinen historia saa merkityksensä myös suhteessa arvoihin, kuten tasa-arvoon, yhteisöllisyyteen, monikulttuurisuuteen ja kansainvälisyyteen. Analyysin pohjalta keskeisimmät Suomen kansallisen historian naturalisoituneet symbolit ja henkilöinnit ovat kansalliseepos Kalevala, säveltäjä Jean Sibelius ja sinivalkoinen värimaailma. Vaihtoehtoisiksi symboleiksi ja henkilöinneiksi nousevat muun muassa suomalaisen taiteen, tasa-arvon ja seksuaalivähemmistöjen historiaa edustava kuvataiteilija Touko Laaksonen ja Tom of Finland -teokset sekä monikulttuurisuutta symboloiva monivärinen värimaailma. Tutkimustulokset osoittavat, että Suomen kansallista historiaa rakennetaan niin hegemonisilla kuin vaihtoehtoisillakin representaatioilla, jotka vastaavat ennen kaikkea kansakunnan nykyhetken ja tulevaisuuden tarpeisiin. Dialogisen lähestymistavan (Marková, 2003) näkökulmasta Suomen kansallista historiaa koskevaa sosiaalista tietoa ja arkiymmärrystä rakennetaan pysyvyyden ja muutoksen, vallan ja vastarinnan dynaamisessa suhteessa dialogisen ajattelun, kielen ja kommunikaation kautta.
Now showing items 1279-1298 of 5646