Browsing by Title
Now showing items 22345-22364 of 32623
-
(2020)The distribution coefficients of radium in Olkiluoto potassium rich biotite were obtained by batch sorption experiments carried out as a function of the concentration of radium and barium. The batch sorption experiments were carried out with four different Olkiluoto associated reference groundwater types: fresh mildly reducing granitic reference groundwater ALLMR (or modified Allard granitic water), glacial anoxic meltwater OLGA, carbonate containing reducing brackish reference groundwater OLBA, and saline reducing reference groundwater OLSR. The main focus of the experiments was to evaluate the effect of the water salinity on the sorption of radium on biotite. The results were compared with sorption results obtained in previous studies done on radium and radium’s physicochemical analogue barium. According to the sorption results, the distribution coefficients of radium on biotite were largest in lower salinity waters. As the barium concentrations of the sorption solutions were increased, the distribution coefficients of radium generally stayed level until they decreased noticeably in the higher studied Ba concentrations (10E-3 and 10E-4 mol/l). This suggests that radium is a poor competitor in the ion exchange adsorption interactions on the surface of biotite, when other cations are present in the solution. As a unique case amongst the more predictable reference groundwaters, the brackish OLBA behaved differently. Despite the increasing salinity of the sorption solutions, the apparent sorption of radium increased steadily throughout the barium isotherm. It was concluded that the high concentration of sulphate in the OLBA reference groundwater caused the occurrence of coprecipitation of radium with the added barium and sulphate as (Ba,Ra)SO4.
-
(2018)Sulfidimineraaleissa tapahtuva hapon tuotto ja sitä kautta muodostuva hapan valuma kuuluvat vakavimpiin kaivostoimintaan liittyviin ympäristöongelmiin, joilla on usein hyvin pitkäaikaisia vaikutuksia erityisesti alueen vesistöihin ja biodiversiteettiin. Hapan valuma on pohjimmiltaan luonnollinen ilmiö, mutta kaivostoiminta lähes poikkeuksetta kiihdyttää sitä merkittävästi. Happaman valuman muodostumista ja siihen liittyviä tekijöitä on tutkittu runsaasti. Ongelmallisen asiasta tekee kuitenkin se, että jokainen kaivos on ominaisuuksiltaan, olosuhteiltaan ja ympäristöltään erilainen, joten ympäristövaikutusten arvioinnissa pelkkä teoriatieto ei riitä, vaan tarvitaan ensisijaisesti kokeellista tietoa. Itä-Suomessa Pohjois-Karjalassa sijaitseva vuosien 1958—1961 välillä toiminnassa ollut Paukkajanvaaran testiluokan uraanikaivos ei tee asiassa poikkeusta. Kaivos on ollut sulkemisensa jälkeen altis happaman valuman muodostumiselle, eikä happaman valuman muodostumista alueella ole juurikaan aikaisemmin tutkittu. Vaikka hapan valuma mielletään usein ensisijaisesti elottoman luonnon kemialliseksi prosessiksi, johon ympäristön fysikaaliset olosuhteet vaikuttavat, on monien tutkimusten kautta korostunut biosfäärin merkitys valuman syntymisessä. Erityisesti sulfidia hapettavien (SOB) ja sulfaattia pelkistävien (SRB) bakteerien tiedetään olevan keskeisessä roolissa prosessiin liittyen. Tämän Pro gradu -tutkimuksen ensimmäisen puoliskon tarkoituksena oli tutkia kahden sulfidia hapettavan ja yhden kahdenarvoista rautaa hapettavan bakteerin vaikutusta Paukkajanvaaran kaivoksen maanäytteistä vesifaasiin uuttuvan sulfaatin määrään. Liuoksessa olevasta sulfaatista muodostuu ympäristössä rikkihappoa. Rikkihappo laskee ympäristön pH-arvoa, minkä vaikutukset ovat moninaiset. Sulfaatin määrittäminen tehtiin ionikromatografian avulla, ja eri kohdista kerätyille maanäytteille tehtiin myös gammaspektrometrinen analyysi Ra-226:n aktiivisuuden määrittämiseksi. Biomassan hyödyntämiseen ympäristön puhdistamisessa on kohdistunut vuosien varrella paljon tutkimusta. Biomassaa voidaan hyödyntää esimerkiksi erilaisten radionuklidien poistamiseen liuoksista. Merja Lusan Mibira-tutkimusryhmä on Helsingin yliopiston Radiokemian yksikössä tutkinut erityisesti ympäristöbakteerien vuorovaikutusta radionuklidien kanssa. Tämän Pro gradu -tutkimuksen toisessa osassa tutkittiin radiumin biosorptiota kahteen Mibira-ryhmän Lastensuosta aikaisemmin eristämään bakteeriin sekä kolmeen Paukkajanvaaran maanäytteistä eristettyyn bakteeriin. Ra-226 on uraanisarjaan kuuluva radionuklidi, jonka haitallisuus johtuu erityisesti sen tytärnuklidista, ilmakehään helposti siirtyvästä kaasumaisesta radonista, Rn-222. Paukkajanvaaran eristetyille bakteereille tehtiin myös biokemiallinen karakterisointi sekä fylogeneettinen puu 16S rRNA-geenisekvensoinnin avulla. Tutkielman kokeellinen osuus tehtiin kokonaisuudessaan Helsingin yliopiston Radiokemian yksikössä. Tutkimuksessa selvisi, että sulfidia hapettavat Acidithiobacillus thiooxidans ja Thiobacillus thioparus sekä kahdenarvoista rautaa hapettava Acidimicrobium ferrooxidans, lisäävät merkittävästi sulfaatin uuttumista Paukkajanvaaran kaivosalueen mineraalipitoisesta maa-aineksesta liuokseen. Radiumin sitoutumisen biosorptiolla havaittiin olevan kohtalaista maaperän Pseudomonas-bakteereihin sekä yhteen Serratia-suvun bakteeriin. Yksikään tutkimuksessa käytetystä viidestä bakteerista ei sitonut radiumia huomattavasti toisia paremmin. Sen sijaan radiumin sitoutumisen havaittiin riippuvan jonkin verran lämpötilasta jokaisen bakteerin kohdalla. Kaiken kaikkiaan tässä tutkimuksessa saatiin uutta tietoa Paukkajanvaaran maaperässä olevista bakteereista sekä niiden vuorovaikutuksesta radiumin kanssa. Samalla saatiin todettua Acidithiobacillus thiooxidansin, Thiobacillus thioparuksen ja Acidimicrobium ferrooxidansin merkitys hapon muodostuksessa Paukkajanvaaran maaperässä.
-
Radiumin esiintyminen kallioperässä, maaperässä ja pohjavedessä ja sen määrittäminen vesinäytteissä (2023)Radium (Ra) is a naturally occurring radioactive metal, which is formed by the decay of uranium-238 and thorium-232 in the environment. In nature, radium occurs at trace levels in virtually all water, soil, rock and plants. 226Ra-, 228Ra, 224Ra, and 223Ra-isotopes are the most common isotopes of radium, and all isotopes are radioactive. The aim of the work was to study the behavior of radium in nature. In general, radium isotopes with variable activity concentrations in water and solid samples such as soil, and sediment can be measured with alpha- or gamma spectrometry or liquid scintillation counting (LSC). In this work, the measurements were done using gamma spectrometry with a Ge-detector, which is a semiconductor detector made of germanium. In addition, a very low level liquid scintillation spectrometer (Quantulus 1220) was also used. The determination of the PSA value (Pulse Shape Analysis) was successful and was determined experimentally with a Ra-226 standard sample. The activity of the Ra-226 standard sample obtained with Ge detectors was almost of the same order of magnitude as both theoretically and experimentally determined activities. The determined Ra-226 activities in water samples with gamma spectrometry were in good agreement with the activities obtained by LSC using α/β-discrimination
-
(2016)Olive oil is one of the most thoroughly analyzed vegetable oils. A lot of research has been done to examine the health effects of the consumption of olive oil. Also the authenticity of olive oil has been of major concern and has led to numerous research projects and investigation. The EU Commission´s regulation No. 1348/2013 determines the maximum acceptable levels of several components in all categories of olive oil. The most significant differences between refined olive oil and non-refined extra virgin olive oil (EVOO) appear to be in the natural UV-absorption at wavelength 270 nm and in stigmastadiene concentration, consequently, also in the maximum accepted levels of these two parameters. Cheaper refined olive oil and other vegetable oils are produced on a large scale which raises the risk of adulteration by cutting more valuable EVOO with refined vegetable oils. To detect the mixing of EVOO with refined vegetable oils, measuring the K₂₇₀-value and determining the stigmastadiene concentration seem to be very efficient methods. Both UV-absorption at wavelength 270 nm and the concentration of stigmastadiene appear to rise during the refining processes of lower class virgin oil (lampante) and also when refining vegetable oils. The aim of this master´s thesis work was to compare different methods and possible natural marker compounds in detecting the addition of refined vegetable oil in extra virgin olive oil. A thorough research was done to investigate the effects of mixing ordinary olive oil (OO), which consists of refined olive oils and virgin olive oils, with EVOO. Also mixtures of refined sunflower oil and EVOO were analyzed. The mixtures were then analyzed with GC-MS to determine the concentration of stigmastadiene. As the result, a mixture of 15–30 % of refined oil to EVOO raised the K₂₇₀-value above the regulation´s maximum accepted level of 0.22. Mixtures of 5 % of refined oil to EVOO raised the stigmastadiene concentration to levels of 0.09–0.27 mg kg⁻¹, thus clearly above the regulation´s maximum accepted level of 0.05 mg kg⁻¹. Both methods are relatively fast and non-laborious. They can be used as a combination to screen oils in order to detect possible adulteration and to proceed to further investigation when necessary.
-
(2013)Pro Gradussa käsitellään vuorottelevan lisäys-irrotusketjunsiirto- eli RAFT-menetelmän soveltamista alkydi-akrylaattikopolymeerien miniemulsiopolymeroinnissa. Tavoitteena oli valmistaa tuotteita, joilla on kapeampi kokojakauma kuin alkydi-akrylaattikopolymeereilla, jotka on valmistettu perinteisellä miniemulsiopolymeroinnilla. Tiettävästi RAFT-menetelmää ei ole käytetty aiemmin alkydi-akrylaattikopolymeerien miniemulsiopolymeroinnissa. Kokeellisessa osassa alkydista valmistettiin makroketjunsiirtäjä liittämällä alkydiin esterisidoksella ketjunsiirtäjäryhmiä. Liitettävä ketjunsiirtäjä oli joko 3- (bentsyylisulfanyylitiokarbonyylisulfanyyli)-propaanihappo (CTA2) tai 2-(dodekyylisulfanyylitiokarbonyylisulfanyyli)-2-metyylipropaanihappo (DDMAT). Makroketjunsiirtäjiä valmistettiin kolmea eri synteesireittiä, joista jokaisella onnistuttiin liittämään ketjunsiirtäjäryhmiä alkydiin. Liittyneiden ketjunsiirtäjäryhmien määrää ei kyetty määritettämään, ainoastaan vertaamaan ketjunsiirtäjiä toisiinsa. CTA2-pohjaisia alkydimakroketjunsiirtäjiä käytettiin alkydi-butyyliakrylaatti(BA)-kopolymeerien valmistamisessa miniemulsio- ja massapolymerointina. Massapolymeroinnit tehtiin auttamaan miniemulsiopolymerointituotteiden analysoinnissa. Ketjunsiirtäjäryhmien läsnäolon havaittiin vaikuttavan massapolymeroinnissa muodostuvan tuotteen lukukeskimääräiseen moolimassaan (Mn) ja polydisperisteetti-indeksiin (PDI). Kun ketjunsiirtäjäryhmien määrä kasvoi, pieneni muodostuvan tuotteen Mn sekä PDI. Valitettavasti miniemulsiopolymeroinneissa ei havaittu vastaavaa vaikutusta, mikä viittaa siihen, että CTA2-pohjainen alkydimakroketjunsiirtäjä ei kykene kontrolloimaan BA:n miniemulsiopolymerointia. CTA2:ta käytettiin myös vapaana ketjunsiirtäjänä (ilman alkydia) BA:n miniemulsio- ja massapolymeroinnissa. Massapolymeroinneissa onnistuttiin valmistamaan BA-polymeereja, joiden Mn oli 27 000 g/mol ja PDI alle 1,2. Miniemulsiopolymeroinneissa onnituttiin valmistamaan BA-polymeereja, joiden Mn oli 69 000 g/mol ja PDI noin 1,8.
-
(2015)Tutkimuksessa tarkastellaan nykyisen rahajärjestelmän ja sen uudistamisen ekologisia vaikutuksia. Tutkimusaihetta lähestytään Stadin Aikapankin jäsenien näkemyksien ja teorian avulla. Päätutkimuskysymykset ovat: 'miten haastateltavat haluaisivat uudistaa nykyistä rahajärjestelmää?' ja 'millaisia ympäristövaikutuksia nykyisellä rahajärjestelmällä ja uudistuksilla on?' Tutkimuksessa myös vertaillaan virallista rahajärjestelmää Stadin Aikapankkiin. Tutkimus pyrkii osoittamaan tapoja rahajärjestelmän ekologiseen uudistamiseen ja tuo kiinnostavan näkökulman Stadin Aikapankkiin. Tutkimusta varten on kerätty laadullinen aineisto, joka koostuu Stadin Aikapankin jäsenien haastatteluista. Aineisto koostuu kuudesta teemahaastattelusta ja Stadin Aikapankin internetsivuista. Haastateltavilta kysyttiin nykyisestä rahajärjestelmästä, sen uudistamisesta, Stadin aikapankista ja vaihdantajärjestelmien ympäristövaikutuksista. Lisäksi haastateltavilta kysyttiin vaihdantajärjestelmien ja euron ja aikapankkirahan eli tovin eroavaisuuksista. Tutkimusmenetelmänä on teoriaohjaava sisällönanalyysi. Tutkimuksessä hyödynnetään erityisesti degrowth- ja paikallistalousteoriaa sekä rahajärjestelmään liittyvää teoriaa. Lisäksi tutkielmassa hyödynnetään aiempia rahajärjestelmän uudistamiseen liittyvään tutkimuksia. Rahajärjestelmä voidaan uudistaa tavoilla, jotka voivat vähentää rahajärjestelmän ekologista jalanjälkeä. Haastateltavat ehdottavat uudistuksia muun muassa koronkiskontakäytäntöön. Yhtenä ehdotuksena on myös se, että valtio saisi rahanluomisoikeuden itselleen, jolloin talletuspankit eivät voisi enää luoda uutta rahaa lainojen myöntämisen yhteydessä. Tällöin valtio voisi luoda velattomasti ja korkovapaasti tarvitsemansa rahan. Haastateltavat haluaisivat myös, että eettinen ja yhteiseen hyvään perustuva pankkitoiminta lisääntyisi. Tämän lisäksi aikapankkilaiset haluaisivat monipuolistaa ja täydentää nykyistä rahajärjestelmää paikallistalouksilla ja paikallisrahoilla. Näkemykset saavat myös teoreettista tukea. Tutkittavien näkemykset linkittyvät muun muassa talousdemokratiaan, yhteishyvän talouteen, solidaarisuustalouteen, paikallistalouteen ja kohtuutalouteen. Haastateltavat pitävät Stadin Aikapankkia nykyistä rahajärjestelmää ekologisempana, tasa-arvoisempana ja oikeudenmukaisempana vaihdantajärjestelmänä. Tutkimuksen pääjohtopäätös on se, että nykyinen rahajärjestelmä näyttää aiheuttavan lukuisia ongelmia sekä ympäristölle että ihmisille. Rahajärjestelmän rakenteet ja nykyinen rahapolitiikka velvoittavat ikuiseen talouskasvuun ja kannustavat kuluttamiseen säästämisen sijaan. Lisäksi järjestelmä ylläpitää rakenteellista niukkuutta rahasta, jonka takia muun muassa ympäristönsuojeluun ei ole tarpeeksi rahaa. Rahajärjestelmän suurimmat ongelmat liittyvät siihen, että järjestelmä perustuu velkarahaan ja koronkiskontaan. Lisäksi rahajärjestelmä näyttää johtavan lyhytnäköiseen ja välinpitämättömään talouselämään. Vallitseva rahajärjestelmä ei näytä myöskään olevan yhteensopiva degrowthin eli kohtuutalouden periaatteiden kanssa. Yleisesti ottaen rahajärjestelmää on tutkittu ekologisesta näkökulmasta verrattain vähän. Stadin Aikapankkia ei ole aikaisemmin tarkasteltu tästä näkökulmasta. Tutkielma pyrkii tuomaan esille tärkeän ja melko vähäiselle huomiolle jääneen tutkimuskohteen.
-
(2019)Metsästysoikeus on Suomessa sidottu maanomistukseen. Tämä oikeudellinen järjestely on peräisin jo Ruotsin vallan ajalta. Maanomistaja voi halutessaan vuokrata metsästysoikeutensa toiselle taholle, joka yleensä on metsästysseura tai -seurue (jäljempänä seura). Vastike metsästysvuokrasta on yleensä riistaliha, palvelut tai raha. Tavoitteenani on tässä työssä selvittää, onko raha yleistymässä vaihdon välineenä suomalaisessa metsästyskulttuurissa osana maanvuokrausjärjestelyä. Lisäksi tavoitteena on selvittää vastikkeiden suuruus sopimuksissa, joissa vastikkeena on raha eri maanomistajaryhmillä ja riistakeskusalueilla. Aineisto on kerätty kahdella kyselyllä, joista ensimmäinen lähetettiin 1554 hirvenpyyntilupaa hakeneelle metsästysseuralle vuonna 2006. Vastauksia kertyi 882 kappaletta. Toinen kysely lähetettiin edelliseen kyselyyn vastanneelle 839 seuralle vuonna 2017 ja siihen vastasi 476 seuraa. Tämän opinnäytteen kannalta on olennaista, että kyselyt sisälsivät kysymyksiä seurojen vuokrakuluista, alueiden koosta sekä omistuksista ja rahavastikkeista. Vastanneilta seuroilta laskettiin rahavastikkeellisten metsästysmaiden osuus kokonaispinta-alasta vuosilta 2005 ja 2016 ja tarkasteltiin ovatko niiden keskimääräiset osuudet muuttuneet koko maassa ja eri riistakeskusalueilla. Myös riistakeskusalueiden keskimääräisiä metsästysmaiden hehtaarihintoja ja niiden muutoksia tutkittiin molemmilta vuosilta. Tarkastelussa otettiin huomioon myös eri maanomistajaryhmät. Lisäksi tutkimuksessa selvitettiin onko riistataloudellisesti arvokkaiden hirvieläinten pyyntialueiden suhteellisella osuudella kokonaispinta-alasta yhteyttä seurojen kokonaisvuokrakuluihin. Tulokset osoittivat, että rahavastikkeellisten metsästysmaiden osuudet kokonaismetsästyspinta-aloista koko Suomessa ovat pienentyneet. Pelkästään yksityisen sektorin omistamia maita tarkasteltaessa muutos oli vähäisempi. Riistakeskusalueittain tarkasteltaessa tilastollisesti merkitseviä muutoksia löytyi muutamalta alueelta. Hehtaarivuokrat kasvoivat vuosien välillä yksityishenkilöiden ja metsäyhtiöiden omistamilla mailla. Yhteisöt-ryhmän kohdalla tilastollisia eroja vuosien välillä ei havaittu. Valtion mailla hinnat eivät olleet muuttuneet rahanarvon muutoksen mukana, vaan olivat inflaatio huomioiden 2 % pienemmät. Maanomistajaryhmillä oli myös keskenään erisuuruiset keskivuokrat vuonna 2016. Hirvieläintenmetsästyspinta-alan suhteellisen osuuden ja seurojen kokonaisvuokrakulujen välillä ei löytynyt yhteyttä. Hehtaarihinnat näyttäisivät olevan kasvussa, mutta kuitenkin valtaosa metsästysmaista vuokrataan rahavastikkeetta. Yksityismaanomistajat asuvat tulevaisuudessa kuitenkin yhä kauempana omistamastaan metsästä, joten rahavastikekäytäntö saattaa tulevaisuudessa yleistyä.
-
(2015)Tutkielman tarkoituksena on lainopillisen tarkastelun kautta ottaa osaa yleisempään yhteiskunnalliseen keskusteluun siitä, haastaako tiettyjen ilmiöiden turvallistaminen ja tähän liittyvä hallintajärjestelmien kehittäminen yhteiskunnan konstituoivat perusrakenteet ja perus- ja ihmisoikeudet. Tutkielmassa keskitytään rahanpesun turvallistamiseen, sen kriminalisointiin ja rahanpesun torjumiseksi säänneltyihin preventiotoimenpiteisiin erityisesti siltä osin, kun ne asettavat velvollisuuksia yksityisille toimijoille. Ihmis- ja perusoikeuksiin liittyen tarkastellaan yksityisyyden suhdetta rahanpesun estämisen ja selvittämisen järjestelmään. Teemaa lähestytään perehtymällä yleiseen turvallisuusteoreettiseen keskusteluun, käsittelemällä rahanpesun turvallistamisen ja kriminalisoinnin yhteyttä sekä selvittämällä rahanpesun estämisen ja selvittämisen normatiivista sääntelyä. Yksityisyyden osalta tarkastellaan kysymystä siitä, vaarantaako rahanpesun estämiseksi säädetty laki yksityisyyden. Tutkielman aineistona hyödynnetään relevanttia, voimassa olevan lainsäädännön sisältöä esitöineen, unionin oikeuskäytäntöä soveltuvin osin sekä ajankohtaisia kansainvälisiä ehdotuksia lainsäädännön uudistamiseksi. Näkemys riskiyhteiskunnasta sekä yleinen turvallisuusteoreettinen keskustelu sitoo tutkielman yhteiskuntatieteelliseen viitekehykseen.
-
(2017)Rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen estämiseen pyrkivällä lainsäädännöllä ja kansainvälisellä yhteistyöllä on pitkät perinteet. Taistelu, joka alkoi kansainvälisen huumekaupan ja järjestäytyneen rikollisuuden torjumiseksi, on vuosien saatossa laajentunut myös kamppailuksi terroristijärjestöjä ja terrorismin rahoittamista vastaan. Koska molemmat ongelmat ovat globaaleja, ja nykyteknologian ansiosta niin varat kuin informaatio liikkuvat silmänräpäyksessä mantereelta toiselle, ainoa mahdollinen tapa taistella näitä rikoksia vastaan on kansainvälinen yhteistyö. OECD:n alla toimiva FATF on vaikuttanut jäsenvaltioiden kansallisiin käytäntöihin monella tavoin. Sen piirissä on tehty suosituksia, jotka ovat olleet perustana monelle lainsäädäntöhankkeelle, kuten EU:n rahanpesudirektiiveille. FATF:n kautta tapahtuva yhteistyö onkin rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen estämisen suhteen merkittävä. Suomessa käsitellään keväällä 2017 hallituksen esitystä rahanpesun ja terrorismin rahoittamisen estämisestä eduskunnassa. Kyseinen lakiesitys implementoi EU:n neljännen rahanpesudirektiivin. Lakiuudistuksessa muutoksia velvoitteisiin on tulossa niin ilmoitusvelvollisille, valvojille kuin muillekin viranomaisille. Tutkielman tarkoitus on tarkastella näitä muutoksia ja pohtia, mitä seurauksia uusi rahanpesulainsäädäntö saattaa tuoda tullessaan valvojille ja finanssialan ilmoitusvelvollisille toimijoille. EU:n lainsäädäntö, ja sen implementoinnin seurauksena myös kansallinen lainsäädäntö, ovat siirtymässä uuteen vaiheeseen neljännen rahanpesudirektiivin myötä. Nykylainsäädännön mukaiset tuntemis- ja tunnistamisvelvollisuuden rikkominen, epäilyttävän liiketoimen ilmoitusrikkomus, sekä velvoite kouluttaa ja suojella työntekijöitä dekriminalisoidaan. Kyseisten velvollisuuksien laiminlyöntejä ei rangaista uuden lain astuessa voimaan rikoslain alaisuudessa, vaan valvonta ja sanktiointi tulevat siirtymään laissa määrätyille valvoville viranomaisille. Velvollisuuksien rikkomisesta voi tulevaisuudessa seurata viranomaisen antama hallinnollinen sanktio. Tämä tarkoittaa rangaistusvallan siirtymistä pois tuomioistuimilta erinäisille viranomaisille. Voidakseni arvioida viranomaisten valtuuksia ja hallinnollisten sanktioiden vaikutuksia, olen tutkinut lyhyesti myös hallinnollisia sanktioita, niiden säätämisperusteita ja erityisesti hallinnollisten sanktioiden suhdetta rikosoikeuteen. Suomessa ei ole varsinaista järjestelmää hallinnollisten sanktioiden säätämiseksi. Tähän liittyen olen tutkimuksessa käynyt läpi sitä, mihin EU-direktiivin ja uuden rahanpesulain kokonaisuudistuksen dekriminalisointi perustuu. Oikeuskirjallisuudessa lainsäätäjällä on todettu olevan motiivinsa hallinnollisiin sanktioihin siirtymiselle. Tähän liittyen tutkin, mitä lainsäädännössä tapahtuvalla dekriminalisoinnilla tavoitellaan. Viimeisessä kappaleessa tutkin Suomen ja Ruotsin valvovien viranomaisten valvontatoimenpiteitä sekä FATF:n Ruotsissa ja Suomessa tekemiä maatarkastuksia ja niistä tehtyjä raportteja toimenpidesuosituksineen.
-
(2021)Tutkielman aiheena on ns. itsepesun rangaistavuuden alan tarkastelu suomalaisessa rikosoikeudessa. Itsepesulla tarkoitetaan toimia, joissa esirikokseen osallinen kohdistaa omalla rikoksella saatuun rikoshyötyyn rahanpesutoimia. Rahanpesun ollessa ennen kaikkea kansainvälinen uhka, perustuu rahanpesun kriminalisointi kansallisesti erityisesti kansainvälisten velvoitteiden täyttämiseen. Suomeakin velvoittavat kansainväliset rahanpesua koskevat sopimukset edellyttävät lähtökohtaisesti myös itsepesun kriminalisointia, elleivät sopimusvaltion perustuslain periaatteet tai oikeusjärjestelmän peruskäsitteet muodosta estettä kriminalisoinnin toteuttamiselle. Suomessa itsepesun kriminalisoiminen on nähty ongelmallisena, ja kriminalisointivelvoitteesta poikkeamista onkin perusteltu juuri sillä, että kansalliset rikosoikeudelliset perusperiaatteet olisivat ristiriidassa kriminalisoinnin kanssa. Itsepesusta ei Suomessa ole voitu rikoslain 32 luvun 11 §:n mukaisesti tuomita esirikokseen osallistunutta tekijää lainkaan aina vuoteen 2012 asti, jolloin itsepesu kriminalisoitiin rajoitetusti edellä mainittua rajoitussäännöstä muuttamalla. Kriminalisoinnin taustalla olivat ennen kaikkea Suomea sitovat kansainväliset velvoitteet sekä järjestäytyneen huumausainerikollisuuden torjuminen. Itsepesun kriminalisointi toteutettiin kuitenkin niin suppeasti, ettei itsepesusta ole annettu tähän päivään mennessä vielä yhtään varsinaista tuomiota. Itsepesun rangaistavuuden alan laajuus on noussut puheenaiheeksi aika ajoin, ja aihe on taas ajankohtainen Euroopan unionin antaessaan 23.10.2018 Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2018/1673 rahanpesun torjumisesta rikosoikeudellisin keinoin, joka sisältää jäsenvaltioille velvoitteita rahanpesun ja itsepesun kriminalisoimisesta. Periaatteellisempana direktiivin tuomana muutoksena on juuri itsepesun laajempi kriminalisointivelvoite, jonka pohjalta oli Suomessa tarpeen harkita, kuinka laajasti ja millä keinoin itsepesun kriminalisointi Suomen rikoslainsäädännössä toteutetaan. Tutkielman tavoitteena onkin tutkia ennen kaikkea sitä, mahdollistavatko kansalliset perusperiaatteet itsepesun kansainvälisestä kriminalisointivelvoitteesta poikkeamisen ja minkälainen harkintamarginaali EU:n jäsenvaltioilla on valtioiden saattaessa direktiivejä kansallisesti voimaan. Kansallisia perusperiaatteita tarkastelemalla tutkielmassa päädytäänkin siihen, että nämä oikeusperiaatteet ovat ristiriidassa itsepesun rajattoman kriminalisoinnin kanssa. Vaikka kansainvälisten velvoitteiden täyttäminen sekä laillisen rahoitusjärjestelmän suojaaminen nähdäänkin tärkeinä asioina, tulee itsepesun kriminalisoinnin alassa ottaa huomioon kansalliset perusperiaatteet, jotka väistämättä nähdään ongelmallisina tietyn tyyppisiä tekoja kriminalisoitaessa itsepesuna. Toisaalta kansallisesti ei voida nähdä ongelmallisena sitä, että itsepesu on rangaistavaa silloin, kun sillä aiheutetaan sellaista lisävahinkoa, jota esirikos rangaistuksineen eivät kata. EU:n rahanpesurikosdirektiivin asettamat velvoitteet saatettiin Suomessa voimaan joulukuussa 2020 rikoslain muutoksella. Nykyistä oikeustilaa voidaankin pitää perusteltuna ja itsepesun rangaistavuuden alaa riittävän laajana.
-
(2016)Rahanpesurikos on alun perin kansainvälisessä kontekstissa liitetty järjestäytyneen rikollisuuden torjuntaan. Nykyisin rahanpesurikos yhdistetään sekä kansallisesti että kansainvälisesti myös muunlaisen rikollisuuden laittomien varojen laillistamiseen. Suomessa rahanpesurikos oli alun perin rangaistava kätkemisrikoksena. Vuodesta 2003 voimaan tulleella lailla rahanpesu kriminalisoitiin omana nimikkeenä. Rahanpesurikoksen tunnusmerkistö edellyttää esirikosta, joka Suomessa voi olla mikä tahansa rikoshyötyä tuottava rangaistava teko. Esirikoksen lisäksi rangaistavuudelta edellytetään myös tietyn tekotavan täyttymistä. Ritva Sahavirta on jakanut rahanpesukriminalisoinnin tekotavat vuonna 2008 ilmestyneessä väitöskirjassaan tarkoitusta korostavaan (RL 32:1.1 § 1-kohta) ja seurausta edellyttävään (RL 32:1.1 § 2-kohta) rahanpesuun. Molemmissa tekotavoissa esiintyvät tunnusmerkistötekijät peittää ja häivyttää kytkeytyvät sekä tahallisuuden että näyttökysymysten tematiikkaan. Tutkielmassa käsitellään peittämisen ja häivyttämisen merkitystä ja sisältöä rahanpesurikoksen tunnusmerkistössä. Käsittely aloitetaan kriminalisoinnin kansainvälisen kontekstin hahmottamisella ja tekotapojen sisällön selvittämisellä. Tämän jälkeen pohditaan termien sisältöä yleiskielen sanoina ja tahallisuuteen liittyviä kysymyksiä erityisesti seuraustahallisuuden näkökulmasta. Rahanpesurikoksen tahallisuusvaatimukset vaihtelevat tekotapakohtaisesti. Toisaalta rahanpesurikoksen kokonaisuudessa huomioon otetaan esirikoksen näkökulmasta myös olosuhdetahallisuuden vaikutukset. Tahallisuusteema yhdistetään tutkielmassa rahanpesurikosten tekotapojen näyttövaatimuksiin. Rahanpesurikoksen sisältöä hahmotetaan oikeusvertailevassa osassa erityisesti peittämisen ja häivyttämisen näkökulmasta. Vertailu kohdistetaan Ruotsiin, Englantiin ja Yhdysvaltoihin. Peittämiseen ja häivyttämiseen liittyvissä tahallisuusvaatimuksissa on eroavuuksia Suomen ja vertailumaiden välillä. Yhdysvaltalaisessa oikeuskäytännössä korostuvat objektiiviset olosuhteet esimerkiksi näyttöä arvioitaessa. Tämä vastaa rahanpesukriminalisoinnin kansainvälisessä kontekstissa esitettyä. Lisäksi erityistä merkitystä peittämisen ja häivyttämisen toteutumisessa annetaan rahanpesijän esirikostietoisuudelle. Tutkimuskysymyksiä konkretisoidaan runsaalla oikeuskäytännöllä. Tavoitteena on selventää peittämisen ja häivyttämisen sisältöä ja näyttökysymyksiä sekä pohtia kuinka tekotapojen tahallisuusvaatimukset on huomioitu. Tahallisuusvaatimukset aiheuttavat haasteita oikeuskäytännössä siten, että vaadittava tahallisuuden taso ei aina ilmene tuomioistuimen tulkinnasta. Oikeuskäytännön perusteella on syytä myös kysyä erotellaanko tarkoitusta korostavan ja seurausta edellyttävän rahanpesun tunnusmerkistötekijät toisistaan siten kuin rahanpesukriminalisointi edellyttää. Onko jopa niin, että joissakin tapauksissa on vaadittu rangaistusta tarkoitusta korostavasta rahanpesusta unohtaen seurausta edellyttävä rahanpesu? Kysymyksen yhteydessä on syytä pohtia myös syytesidonnaisuutta. Peittämiseen ja häivyttämiseen liittyvissä näyttövaatimuksissa korostuu objektiivisten olosuhteiden merkitys myös subjektiivista tarkoitusta näytettäessä. Kansainväliset sopimukset ja eurooppaoikeudelliset säännökset ovat luoneet pohjan peittämisen ja häivyttämisen sisällölle, joka on laaja-alainen eikä tyhjentävän määritelmän antaminen ole mahdollista. Oikeusturvan, ennakoitavuuden ja yhtenäisen tulkinnan vuoksi oikeuskäytännön merkitys korostuu peittämiseen ja häivyttämiseen liittyvien vaatimusten luomisessa.
-
(2023)Suomalaiset pelaavat paljon rahapelejä. Iso osa suomalaisista pelaa rahapelejä ja Suomessa Veikkauksen yksinoikeusjärjestelmälle perustuvalla rahapelaamisella on pitkä historia ja vahva näkyvyys. Suurimmalle osalle pelaajista rahapelien pelaaminen on mukavaa ajanvietettä, ja heidän kohdallaan rahapelaamisesta ei aiheudu suurempia ongelmia. Rahapelaaminen voi kuitenkin muuttua myös ongelmaksi. Tässä maisterintutkielmassa tutkin rahapelien pelaamista kotona. Tutkin erityisesti selittävätkö tietyt henkilön elämäntilanteeseen liittyvät tekijät kotona tapahtuvaa rahapelaamista ja esiintyykö rahapelejä kotona pelaavien keskuudessa enemmän ongelmapelaamista kuin rahapelaajien keskuudessa yleensä. Tutkimusaineistona käytän Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen Rahapelitutkimus 2019 –aineistoa. Analyysimenetelminä käytän ristiintaulukointia ja logistista regressioanalyysia. Suomessa rahapelejä voi pelata hyvin moninaisissa paikoissa. Yli puolet suomalaisista rahapelaajista pelaa rahapelejä kotonaan. Enemmistö rahapelejä kotona pelaavista henkilöistä oli miehiä. Kotona rahapelejä pelasivat nuoremmat ikäluokat, korkeamman koulutustason omaavat henkilöt ja kokopäivätöissä olevat palkansaajat. Rahapeliongelmien yleisyyden osalta rahapeliongelmia on hieman enemmän kotonaan rahapelejä pelaavien keskuudessa, kuin muualla rahapelejä pelaavien joukossa. Erot eivät ole suuria, mutta kotona rahapelejä pelaavien keskuudessa rahapeliongelman kaikkia tasoja on enemmän sekä SOGS- että PGSI-rahapeliongelmamittareilla mitattuna. Jos rahapelaaminen tulevaisuudessa siirtyy entistä vahvemmin koteihin ja osaksi ihmisten arkea, tulevat rahapelaamiseen liittyvät ongelmat näkymään vielä nykyistä laajemmin sosiaalityön työkentällä. Rahapeliongelmat kietoutuvat usein yhteen muiden elämän ongelmien kanssa, esimerkiksi koulutuksen ja työelämän ulkopuolelle jäämisen, taloudellisten vaikeuksien ja mielenterveys- ja päihdeongelmien kanssa.
-
(2021)Tämän tutkimuksen tarkoituksena on selvittää rahapelaamisen kulttuurihistoriaa suomalaisessa yhteiskunnassa erityisesti 1920–1940-luvuilla sekä niihin liittyvää sanomalehtiraportointia. Tutkin myös suomalaisten rahapeliyritysten, Veikkauksen ja RAY:n perustamista ja niiden saamaa vastaanottoa ja vähitellen kehittynyttä suurta asemaa suomalaisessa yhteiskunnassa. Sanomalehtien rahapelaamiselle antama huomio tutkimassani aineistoissa oli alkuun hyvin kielteistä, mutta sitä yritettiin varsinkin sotavuosina parantaa vedoten yhteiseen hyvään. Käsitys ”yhteisestä hyvästä” on elänyt vahvasti pitkälle 2000-luvulle. Pääasiallisena tutkimuslähteenä on käytetty Kansalliskirjaston digitaalisesta palvelusta sekä Helsingin Sanomien Aikakone -palvelusta saatuja sanomalehtireportaaseja ja tutkimusmetodina niiden analysointia representaation kautta. Sanomalehtien valinnassa on otettu huomioon muun muassa julkaisujen koko, poliittinen asema sekä lehden levikkialue. Olen tutkielmassani tarkastellut artikkeleja yli 25 eri sanomalehdestä saadakseni mahdollisimman kattavan kuvan siitä, kuinka rahapelaaminen ilmeni ja otettiin vastaan eri puolilla Suomea. Suhtautumisessa rahapelaamiseen on havaittavissa selkeitä eroja esimerkiksi sukupuolten, väestöryhmien ja eri yhteiskuntaluokkien keskuudessa. Tutkimuksessani on käytetty myös lukuisia verkkolähteitä sekä tutkimuskirjallisuutta. Rahapelaaminen on ollut viime vuosina laajalti eri medioissa lähinnä kielteisesti uutisoituna, joten tutkimukseni osuu ajankohdaltaan mielenkiintoiseen aikaan. 1920–1940-lukuja voidaan pitää suomalaisen rahapelaamisen kehittymisen kannalta tärkeimpänä ajankohtana, koska silloin luotiin Veikkaus ja RAY, jotka samalla saivat monopolin rahapelitoiminnan harjoittamiseen. Tutkielmani johtopäätöksistä voidaan todeta, että rahapelaamisen kielteisiä puolia tuotiin selkeästi myönteisiä puolia enemmän esiin. Rahapelaaminen koostui myös normaalista, ei haitallisesta pelaamisesta, josta ei juurikaan uutisoitu. Kielteisten puolien esilletuomiseen lienee syynä ollut epäilevä ja jopa pelokas suhtautuminen rahapelaamiseen – tulisiko kaikki tuotto menemään vain yksityisille bisnesmiehille tarjoten kansalaisille vain ongelmia? Rahapelaaminen tuotti ihmisille monenkaltaisia huolia ja ongelmia, joita edelleen ratkotaan nyky-yhteiskunnassa.
-
(2023)Tässä tutkielmassa keskitytään vuonna 2003 ensi kertaa ilmestyneen suomalainen rahapelaaminen-tutkimussarjan viimeisimpään, vuonna 2019 ilmestyneeseen osaan Rahapelitutkimus 2019. Rahapelitutkimus 2019 selvittää suomalaisten rahapelien pelaamista, rahapelien pelaamisen useutta, pelaamiseen käytettyjä rahamääriä ja mielipiteitä ongelmapelaamisesta. Tutkittava kyselytutkimus on laaja ja sisältää useita muuttujia. Tutkielmassa on tarkasteltu rahapelaamista lineaaristen regressiomallien kautta ja kiinnitetty erityistä huomiota lineaaristen mallien diagnostiikkaan. Mallien diagnostiikkana toimi erilaiset visuaaliset tarkastelut, kuten kvantiilikuvaajat ja Cookin etäisyys. Selitettäväksi muuttujaksi on valittu vuodessa rahapelattu määrä euroissa. Selittäviksi muuttujiksi on valittu vastaajan sukupuoli, alkoholin käytön määrä ja koulutustaso. Näistä on saatu neljä tilastollista mallia, jossa ensin tarkastellaan muuttujien yhteyttä yksin ja tämän jälkeen muuttujat on yhdistetty yhdeksi malliksi. Tutkielmassa havaittiin, että rahapeleihin käytetty rahamäärä on keskimäärin suurempi miehillä kuin naisilla. Myös havaittiin, että rahapelattu määrä keskimäärin kasvaa kun alkoholiannokset kasvavat käyttökertaa kohden. Tutkielmassa ei havaittu, että vastaajan koulutustason nousu 1. asteelta toiselle asteelle vaikuttaisi keskimääräisesti rahapeleihin käytettyyn rahamäärään, mutta rahapelaaminen väheni keskimäärin, kun vastaaja oli suorittanut alemman tai ylemmän korkeakoulututkinnon.
-
(2017)Euroopan unionin oikeudellisen järjestelmän fundamentaalisena piirteenä voidaan nähdä unionin ja sen jäsenvaltioiden välillä vallitseva sisäänrakennettu ja dynaaminen jännite, joka koskee erityisesti integraation laajentumista sekä toisaalta jäsenvaltioiden sääntelyautonomiaa. Tätä jännitettä voidaan edelleen kohdennetusti tarkastella mm. federalismin tutkimuksessa vakiintuneen universaliteetti - diversiteetti dikotomian avulla, jossa tietyn entiteetin universaalit eli yleisesti sovellettavat tavoitteet ja säännöt tulee sopeuttaa entiteetin jäsenten monimuotoisiin ja toisistaan eroaviin arvoihin ja intresseihin yhteistyön legitimiteetin varmistamiseksi. EU:n kontekstissa universaaleina ilmiöinä voidaan pitää jo Euroopan talousyhteisön perustamisesta asti integraation vetureina toimineita taloudellisia perusvapauksia sekä syrjimättömyyden ja vapaan kilpailun ihanteita. Diversiteetillä taas voidaan viitata niihin jäsenvaltioille sensitiivisiin asioihin ja intresseihin, joiden suojelemista varten mm. subsidiariteettiperiaate sekä SEU 4(2) artikla on luotu. Nämä arvot heijastuvat usein myös perusvapauksien rajoitusperusteiden taustalla. Rahapelisektori taas on juuri sellainen kansallisesti herkkä ala, jota on perusteltua tarkastella universaliteetti - diversiteetti dikotomian kautta. Tähän vaikuttaa ensinäkin se, että rahapelialaa ei ole vielä tänä päivänä harmonisoitu EU-tasolla, mutta perusvapauksia koskevien sääntöjen on silti katsottu soveltuvan niiden järjestämiseen. Perusvapauksien kuuluessa jaetun toimivallan alueelle Euroopan unionin tuomioistuin on joutunut lukuisissa ennakkoratkaisuissa yli kahden vuosikymmenen aikana ottamaan kantaa rahapelien EU-oikeudelliseen asemaan. Tämän aseman on taas katsottu olevan hyvin kaksijakoinen, sillä toisaalta rahapeleihin liittyy varsinkin sähköisen pelaamisen aikakaudella suuria taloudellisia intressejä niin valtioiden, yksityisten markkinatoimijoiden sekä sisämarkkinoiden näkökulmasta. Toisaalta taas pelaamiseen on läpi historian liitetty erityinen moraalinen, uskonnollinen ja kulttuurinen stigma sekä muita kuluttajan ja yhteiskunnan kannalta negatiivisia aspekteja. Rahapelien kansallinen sääntely onkin perinteisesti ilmentänyt tiukkaa julkisen vallan kontrollia ja oman kokonaisuutensa on muodostanut myös julkisten toimijoiden keräämien pelituottojen ohjaaminen yleishyödyllisiin tarkoituksiin. Tutkielmassa on tarkoitus vallitsevan lainopin doktriinin avulla selvittää, minkälaisia diversiteettiä ja toisaalta universaliteettia tukevia perusteita voimassaolevasta ja rahapelejä koskevasta EUT:n oikeuskäytännöstä, oikeuskirjallisuudesta ja virallisaineistosta löytyy ja systematisoida ne eri puolille dikotomiaa eli kahtiajakoa. Tämän jälkeen tarkoituksena tulkita sitä, miten rahapelien perinteinen asema EU:ssa on mahdollisesti muuttunut tai tulee muuttumaan. Painopiste on nimenomaan rahapelien EU-oikeudellisessa asemassa, joka on vuonna 1994 annetusta ensimmäisestä rahapelejä koskeneesta Schindler-ratkaisusta asti ilmentänyt toisaalta diversiteettiä tukevaa staattisuutta, mutta myös osoittanut universaliteettia tukevia dynaamisia piirteitä erityisesti sähköisessä pelaamisessa tapahtuneen suuren murroksen johdosta. Sähköinen pelaaminen onkin ennennäkemättömällä tavalla asettanut kyseenalaiseksi tätä taloudellista toimintaa rajoittavat kansalliset ja fragmentoituneet normistot EU-alueella, kun yksityiset online-operaattorit kykenevät vaivatta tarjoamaan pelejään ympäri Eurooppaa kansallisia suojasäännöksiä kiertämällä. Tutkielman keskittyessä universaliteettiin ja diversiteettiin liittyviin kokonaisuuksiin rahapelien kontekstissa on kuitenkin taustoittamistarkoituksessa suotavaa kiinnittää lukijan huomio myös itse rahapelien käsitteeseen, historiaan sekä siihen laajempaan poliittiseen ja oikeudelliseen kontekstiin, jossa rahapelejä koskeva oikeuskäytäntö on syntynyt ja kehittynyt. Diversiteettiä koskevia relevantteja ja tarkastelun kohteena olevia kokonaisuuksia ovat moraaliin, kulttuuriin ja uskontoon liittyvät aspektit, rahapelien erityinen luonne suhteessa muihin samankaltaisiin ilmiöihin, perusoikeudellinen ulottuvuus, kuluttajasuojaan ja yhteiskuntajärjestyksen (ordre public) suojeluun liittyvät oikeuttamisperusteet, SEU 4(2) artiklaa ja toissijaisuusperiaatetta koskeva oikeuskäytäntö sekä erityisesti sähköisiin peleihin luomaan uhkaan ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen kieltoon liittyvät perustelut. Universaliteetin osalta pääteemoina ovat vuorostaan empiirinen näyttö rahapelien erityistä luonnetta vastaan, pelien sähköistymisen luoma harmonisaatiopaine ja siihen liittyvä liberalisaatiokehitys keskeisissä jäsenvaltioissa sekä kansallisen harkintavallan kaventuminen oikeuskäytännössä ja virallisaineistossa.
-
(2016)Pro Gradu -tutkielmani on systemaattinen kirjallisuuskatsaus rahapeliongelman hoidosta ja sosiaalityöntekijän tehtävistä. Tutkimuksessa olen kerännyt tarkalla systemaattisella metodilla olemassa olevasta tutkimuskirjallisuudesta tutkimusartikkeleita, jotka käsittelevät rahapeliongelman hoitoa sekä sosiaalityöntekijän tehtäviä rahapeliongelman hoidossa. Keräämälläni tutkimusaineistolla etsin vastauksia tutkimuskysymyksiini: 1) Mitkä tekijät vaikuttavat rahapeliongelmaisten toipumisprosessiin aiempien tutkimusten mukaan? 2) Miten sosiaalityöntekijän tehtäviä rahapeliongelman hoidon yhteydessä on tutkittu? 3) Millaisena sosiaalityöntekijän tehtävät kuvataan rahapeliongelman hoitoa käsittelevissä artikkeleissa? Aluksi käyn läpi olemassa olevan tutkimuskirjallisuuden kautta, millaisena ilmiönä ja käsitteenä rahapeliongelma esiintyy, miten rahapeliongelmaa on tutkittu, minkälaista hoitoa rahapeliongelmaan tarjotaan ja millainen on sosiaalityöntekijän asiantuntijasuhde rahapeliongelman hoitoon. Käyn lyhyesti läpi systemaattista kirjallisuuskatsausta tutkimusmetodina. Tämän jälkeen käyn tarkasti ja systemaattisesti läpi sitä, miten olen kerännyt tieteelliset artikkelit tutkimusaineistooni. Analyysiosiossa vastaan tutkimuskysymyksiini tutkimusartikkelista nostamien teemojen avulla. Ensimmäisessä analyysiosiossa käsittelen sitä, millaisia tukevia tekijöitä rahapeliongelmaiset ovat tuoneet esiin kuntoutusprosesissaan. Nämä ovat 1) henkilökohtaiset tekijät, 2) hoitavan työntekijän ja rahapeliongelmaisen vuorovaikutussuhde sekä hoitokertojen tiiviys ja määrä, 3) GA-ryhmät ja 4) perhe ja läheiset. Toisessa analyysiosiossa tuon esiin, miten rahapeliongelman hoitoa ja sosiaalityöntekijän yhteyttä on aikaisemmissa tutkimuksissa tutkittu. Viimeisessä analyysiosiossa käyn tieteellisten artikkelien kautta läpi sitä, millaisia ovat sosiaalityöntekijöiden tehtävät rahapeliongelman hoidossa.
-
(2021)Rahapelialalla on selvästi nähtävissä jännite toisaalta kansallisen tilanneherkkyyden ja toisaalta Euroopan unionin perusvapauksien edistämisen välillä. Alalla esiintyy jäsenvaltioiden välillä moraalisesti, kulttuurisesti ja uskonnollisesti toisistaan eroavia näkökantoja. Tästä syystä ala on jätetty harmonisoimatta, eikä alaan sovelleta vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta. Alan sääntely on siten jätetty osaksi jäsenvaltioiden toimivaltaa toissijaisuusperiaatteen nojalla. Jäsenvaltiot pyrkivät suojelemaan kansalaisiaan ja yhteiskuntaansa rahapelien aiheuttamilta haitoilta rajoittamalla alueellaan harjoitettavaa rahapelitoimintaa. Täysin vapaita käsiä alan herkkyydestä huolimatta jäsenvaltioilla ei ole, vaan rahapelitoimintaan taloudellisena toimintana soveltuvat kuitenkin EU:n perusvapaudet. Lähestulkoon kaikki jäsenvaltiot soveltavat lisenssi- tai yksinoikeusjärjestelmää, jotka molemmat muodostavat rajoituksen sekä palvelujen vapaalle liikkuvuudelle että sijoittautumisvapaudelle. Harmonisoimattomuuden vuoksi EUT on ajautunut tilanteeseen, jossa sen on pitänyt antaa alaan liittyen useita kannanottoja perusvapauksien ja niiden rajoitusten oikeuttamisen tulkintaa varten. Kansallista harkintavaltaa on korostettu EUT:n ratkaisuissa ensimmäisestä alaa koskevasta ratkaisusta Schindler lähtien. Ajan myötä EUT:n kannanotot ja tulkintaohjeet ovat muuttuneet kriittisemmiksi, jotta jäsenvaltioiden protektionistiset intressit eivät vie liikaa alaa perusvapauksien turvaamiselta. Tutkielmassa jäsennetään EUT:n oikeuskäytäntöä rajoitusten oikeuttamisesta kokonaisuudeksi, jossa käsitellään tätä kehitystä kriittisyyden ja kansallisen harkintavallan kaventumisen suuntaan sekä yleisellä tasolla että suhteessa erilaisiin sääntelyjärjestelmiin. Nykypäivänä muita rahapelejä enemmän riskejä aiheuttavien online-pelien tarjoaminen kuluttajille kiertämällä jäsenvaltioiden asettamia rajoituksia on yksinkertaista ja muodostunut ongelmaksi. Rahapelimarkkinaa on oikeastaan mahdotonta pitää enää jäsenvaltion sisäisenä, vaikka siihen pyrittäisiin esimerkiksi yksinoikeusjärjestelmän avulla. Kansallisten rajoitusten toimivuus jäsenvaltioiden asettamien tavoitteiden saavuttamisessa voidaankin kyseenalaistaa. Kansallisten rajoitusten kiertämisen helppoudesta johtuen yksi EU:n jäsenvaltioista, Suomi, on käynnistänyt lainsäädäntöhankkeen, jonka avulla kiertämisestä johtuvien laittomien rahapelien saatavuutta yritetään torjua. Suomi suunnittelee asettavansa tietyin edellytyksin maksuliikenteen estoja mannersuomalaisten pelaajien ja yksinoikeuden ulkopuolisten rahapelejä tarjoavien toimijoiden välille. Tutkielmassa arvioidaan mahdollisen tulevan lainsäädännön yhdenmukaisuutta EU:n perusvapauksien ja tutkielmassa esitellyn EUT:n oikeuskäytännön kanssa ja kyseenalaistetaan maksuliikenteen estojen asettamisen todellinen syy ja toimivuus käytännössä. Jos lainsäädäntöhanke toteutuu, tullaan lopputulokseen, ettei EU-oikeuteen voida yksinoikeuden kattavan alueen ulkopuolella sijaitsevan Ahvenanmaan ja siellä toimivan rahapeliyhtiö Paf:n osalta vedota.
-
(2023)Maisterintutkielmassani analysoin, millaisia satiirisia keinoja Milja Sarkolan romaani Pääomani hyödyntää. Keskeisenä tutkimuskysymyksenä käsittelen, miten läpi koko teoksen esiintyvä rahapuhe on myös sen keskeinen satiirinen keino. Rahapuheella kertoja tulee korostaneeksi myös omaa ja muiden luokka-asemaa ja teoksesta nousee esille hyvin myös, miten keskiluokkainen tapa rahapuheen käyttö on. Luokkaan liittyvien pohdintojen avulla ammatin merkitys korostuu kertojan puheessa, joten ulotan analyysini käsittelemään myös kertojan omaa ammattia ja kirjallisuusinstituutiota esimerkkinä taiteellisesta instituutiosta. Kertojan luokkaidentiteetin analyysiä syvennän käsittelemällä kulttuurista ja sosiaalista pääomaa. Kertojan ammattiin liittyvässä analyysissä käsittelen tekijyyttä, joka on myös nykysatiirissa toistuva aihe. Pääomani kertoo nelikymppisestä teatterintekijästä, joka kirjoittaa ensimmäistä romaaniaan. Kertojan lähes kaikki ajatukset pyörivät rahan ympärillä tai ne liittyvät jotenkin johonkin talouden osaan. Teoksen viimeisille sivuille asti nimettömäksi jäävä kertoja kuvaa elämäänsä, jossa laskeminen on tapa pitää elämä ja tunteet hallinnassa. Romaanissa hyödynnetään monia satiirisia keinoja. Näitä ovat konkreettisen rahapuheen lisäksi taloutta ja rahaa hyödyntävät sanaleikit ja intertekstuaaliset viittaukset, jotka linkittävät romaanin todelliseen teoksen ulkopuoliseen maailmaan, sekä ironia ja parodia. Raha ja talous ovat myös aiheita, joita on aina käsitelty satiireissa etenkin kritisoiden rahan valtaa ja ihmisen ahneutta. Satiirille ominaisesti kertojan ”rahahulluus” saa ikävät seuraukset hänen miehensä alkaessa pitää häntä kylmänä ja laskelmoivana. Nykysatiirille ominaisesti teos ei tarjoa suoria vastauksia tai vaihtoehtoja kritisoimilleen asioille, vaan enemmänkin se esittää kysymyksiä nykymaailman tilasta ja haastaa kyseenalaistamaan sitä. Analyysissäni nouseekin esille, miten taloudellisen tasa-arvon lisääntyminen ei todellisuudessa kuitenkaan tarkoita, että yhteiskunta olisi tasa-arvoinen. Rahapuhetta pohtiessani nostan esille kertojan päiväkirjamerkinnät, jotka osoittavat sisäistettyjä malleja miesten ja naisten taloudelliseen asemaan liittyen. Yhteiskuntaluokkaa käsittelevässä luvussa yhteiskunnan hierarkkinen rakenne nousee esille ammattinimikkeiden ja siviilisäädyn merkitystä pohdittaessa. Kertojan oma ammatti on vahvasti sidoksissa ulkopuoliseen rahoitukseen ja tämän kautta pohditaankin, miten taiteen tekemiseenkin liittyy kilpailuasema, eivätkä kaikki taiteentekijät ole samassa asemassa keskenään. Rahapuhe on myös osoitus siitä, miten kohdeteoksessa sisäistetty markkinatalous lävistää kaiken toiminnan. Tällä tarkoitetaan, miten kapitalistinen talousjärjestelmä vaikuttaa kaikessa inhimillisessä toiminnassa taustalla ja se ulottuu sekä taiteelliseen toimintaan että kertojan ihmissuhteisiin. Koska satiirilla pyritään osoittamaan yleistä totuutta ja kommentoiman ympäröivää yhteiskuntaa kriittisesti yksilön kokemusten kautta, osoittaa romaani keskiluokkaisen ihmisen elämää hallitsevan rahaan ja taloudelliseen asemaan liittyvät arvot. Tulkintani mukaan romaani on satiiri, jossa esitetään rahapuheen avulla, miten keskiluokkainen ihminen elää näennäisesti elämää, jossa hänellä on vapaus valita, millaista elämää elää, vaikka tosiasiassa taustalla vaikuttava talousjärjestelmä loppujen lopuksi sanelee erittäin paljon siitä, mikä on mahdollista omassa elämässä, ja miten taloudellinen hyvinvointi ei esimerkiksi käänny sosiaaliseksi hyvinvoinniksi.
-
(2013)Rahdinkuljettaja on taho, jolle tavara luovutetaan kuljetettavaksi. Rahdinkuljettajan tiekuljetusvastuu syntyy kuljetusasiakkaan eli lähettäjän tai vastaanottajan kanssa solmitun kuljetussopimuksen perusteella. Rahdinkuljettajan vastuuta säännellään tiekuljetussopimuslailla (TKSL), joka perustuu CMR-yleissopimukseen. Rahdinkuljettaja on vastuussa tiekuljetuksen aikana syntyneestä vahingosta, ellei kyseessä ole TKSL:ssa tai CMR:ssä tarkoitettu vastuuvapauden perustava tilanne. Vastuu on pääsääntöisesti määrällisesti rajoitettua vastuuta. Poikkeuksen muodostavat kuitenkin tilanteet, joissa rahdinkuljettajan menettely synnyttää täyden vahingonkorvausvastuun. Tiekuljetusvakuutus on vastuuvakuutustyyppi, jolla vakuutetaan rahdinkuljettajan TKSL:n tai CMR:n mukaista vahingonkorvausvastuuta. Tiekuljetusvakuutuksen korvauspiiri ei kuitenkaan ole täysin yhteneväinen TKSL:n tai CMR:n mukaisen vastuun kanssa, vaan sen ulkopuolelle on erilaisin rajoitusehdoin suljettu sellaisia tilanteita, joissa rahdinkuljettajalla on TKSL:n tai CMR:n mukainen vahingonkorvausvelvollisuus. Tutkielma tarkastelee rahdinkuljettajan tavaravastuusta tiekuljetuksissa sekä siihen liittyvää vastuuvakuutussopimusta oikeuskirjallisuuden, vakuutusehtojen sekä kotimaisen tuomioistuin- ja lautakuntakäytännön valossa.
-
(2019)Substrate producers are interested in new climate-friendly alternatives due to the problematic nature of the peat life cycle and the uncertain status. The Sphagnum moss has good properties for substrate production and, due to its productivity, is a potential alternative to peat harvesting. Indeed, the Sphagnum moss has been harvested for this purpose for several years. Exploitation of the new natural resource involves many issues to take care of in order to consider sustainable use. One of these is the impact on climate. Of the greenhouse gases, carbon dioxide and me-thane play a role in the climate emissions of ombrotrophic mires. Nitrous oxide is not considered here. In the case of carbon dioxide, it is important to study the carbon stocks of the decaying material and, in the case of methane, vege-tation restoration and plant species relationships are considered carefully. The aim of this Master's thesis was to study observations on the climatic effects of Sphagnum harvesting for possi-ble further research. Climate effects were compared with untreated reference areas and, in addition, the differences in emissions between peatland types were provisionally investigated. The climatic effects of Sphagnum harvesting were also compared with the corresponding figures of horticultural peat. Carbon dioxide was studied by the carbon content of drilled peat samples. The climate impact of the peat that wasn’t formed as a result of the harvesting was also taken into account in the calculations. Methane emissions were examined on the basis of restoration of cover from vegetation analysis and plant species relationship data. The Sphagnum harvesting areas were also examined about general information of the harvesting area for example harvesting marks in the ground, tree stand and ditch conditions. Field work was carried out in summer 2019 in Kihniö area on 12 bogs. In general, the vegetation of the harvesting areas was characterized by a strong pioneer effect on Eriophorum vagi-natum. The most recent harvesting areas were still nearly plant-free, but at the time of the study, the harvesting areas that had recovered three growing seasons had already begun to clearly recover in terms of vegetation. Within 10 years, the vegetation had completely recovered. In relative terms, the proportion of Eriophorum vaginatum in the oldest areas was clearly higher than in the reference areas and the regenerated vegetation in the harvesting areas was poorer than in the reference areas. However, the presence of Eriophorum vaginatum also seems to contribute to the spread of Sphagnum sp. In addition, the harvesting marks of the harvesting seems to be important above all for the recovery of Sphagnum sp. The flat surface facilitates recovery, but also the unharvested spots within the harvesting areas. Based on the greenhouse gas calculations, the emission of the Sphagnum harvesting area was 10.26 kg/m2 CO2 in 13 years. Comparing the differences between the different bog types, it was found that the harvesting is more climate friendly in Sphagnum-bogs than in cottongrass-bogs. The Sphagnum harvesting is clearly a better alternative to harvesting peat from a climate point of view, when emissions are distributed on the dry masses of the growing media produced. When reducing climate emissions, the major part of total emissions is generated by the specific decontaminated substrate. The importance of the vegetation is less significant in the overall result. In this study, the climate effects of the Sphagnum harvesting were tentatively mapped, as the topic has not been studied previously in Finnish conditions. More research is needed with wider sampling and long-term follow-up.
Now showing items 22345-22364 of 32623