Browsing by Title
Now showing items 4380-4399 of 4848
-
(2023)Tässä tutkielmassa tarkastelen häpeän roolia osana feministisen subjektin rakentumista Märta Tikkasen romaanissa Män kan inte våldtas (1975) ja tämän kuvauksen merkitystä representaationa. Kysyn, mitkä ovat teokselle relevantteja ajallisia konteksteja. Tarkastelen, keiden edessä teoksen henkilöhahmot häpeävät ja miten häpeä sukupuolittuu. Lopuksi tutkin teoksen kertojan roolia häpeän välittäjänä, ja pohdin teoksen merkitystä representaationa. Hypoteesini on, että häpeän tunteella on merkittävä rooli siinä, miten teoksen naisia toiseutetaan ja siinä, miten naisista rakentuu emansipaatiota kohti pyrkiviä feministisiä subjekteja teoksessa. Maisterintutkielmani teoreettinen viitekehys koostuu affektitutkimuksesta, queer-teoriasta, sukupuolentutkimuksesta ja narratologiasta. Aluksi pohjustan häpeän luentaani osoittamalla, että sekä teoksen ilmestymiskonteksti että nykyhetki ovat teokselle relevantteja konteksteja. Osoitan tämän vertaamalla teosta toisen aallon feminismiin, radikaalifeminismiin, sosialistiseen feminismiin sekä nykyfeminismiin. Tutkielmani seuraavassa osiossa tarkastelen häpeän suhdetta feminiinisyyteen ja maskuliinisuuteen. Eve Kosofsky Sedgwickin mukaan häpeä perustuu sille, että ihminen välittää, mitä muut ajattelevat hänestä: häpeämme aina jonkun toisen edessä, oli se sitten todellinen, kuviteltu tai jopa oma itsemme. Osoitan, että teoksen päähenkilö Tova ja teoksen muut naiset häpeävät niin miesten, instituutioiden kuin "ideaalin naisenkin" edessä. Teoksen miehistä Wester puolestaan häpeää lähinnä "ideaalin miehen" edessä, kun taas Tovan poika Jockum häpeää eritoten äitinsä edessä. Teoksessa aktuaalisen toisen edessä häpeäminen näyttäytyy positiivisena, hyödyllisenä häpeänä ja abstraktin normitetun "ideaalin" edessä häpeäminen puolestaan vahingollisena. Hyödynnän myös Ullaliina Lehtisen jakoa aristokraatin häpeään ja alistetun häpeään, ja totean, että Tovan teoksen lopussa kokema häpeä saa aristokraatin häpeän piirteitä. Lopuksi osoitan Dorrit Cohnin ajatusten avulla, että kertojan suhtautuminen päähenkilöä Tovaa kohtaan on pääasiassa empaattista ja pitää näin lukijan likellä Tovan kokemusmaailmaa. Osoitan tutkielmassani, että teos kyseenalaistaa representaationa feministisen subjektin kategorian rakentumisen ehtoja ja jättää lukijan pohdittavaksi, mitä teoksessa esitellyn kategorian ulkopuolta voisi löytyä.
-
(2017)Pro gradu -tutkielmassani tarkastelen kolmen yhdysvaltalaisen upseerin vaimon kirjoituksia varuskuntaelämästä Yhdysvaltojen rajaseuduilla vuosina 1864-1888. Lähdeaineistoni koostuu kolmen upseerin vaimon Elizabeth Custerin, Emily FitzGeraldin ja Frances Roen kirjeistä ja muistelmista. Tarkastelen, miten nämä keskiluokkaista syntyperää olevat naiset kokivat naiseutensa varuskuntaympäristössä ja tarjosiko naisille tavanomaisuudesta poikkeava elinympäristö heille mahdollisuuksia toteuttaa naiseuttaan Yhdysvalloissa 1800-luvulla laajalti vallinneesta todellisen naiseuden ihanteesta poiketen. 1800-luvun keskiluokkaisen todellisen naiseuden ihanne käsitti olettamuksen kodinpiiristä naisen luontaisena elämänpiirinä ja äitiyden naisen todellisena kutsumuksena. Tutkielmassani hyödynnän varuskunnissa eläneistä naisista tehtyä aikaisempaa tutkimusta, joista merkittävin on Michele J. Nacyn teos Members of the Regiment: Army Officers’ Wives on the Western Frontier, 1865-1890. Tutkielmani teoreettisena viitekehyksenä toimii Nancy M. Theriotin tutkimus Mothers and Daughters in Nineteenth-Century America: The Biosocial Construction of Femininity. Theriotin tutkimus esittelee tutkielmassani hyödyntämäni käsitteet äitien ja tyttärien sukupolvista. Hänen tutkimuksensa myös valottaa äitien ja tyttärien sukupolvien välisiä eroja sen suhteen, mitä ja miten he naiseudesta ajattelivat. Tutkielmassani tarkastelen, löytyykö tutkimieni naisten ajatuksista enemmän äitien vai tyttärien sukupolvelle ominaisia asenteita ja miten nämä asenteet vaikuttivat heidän suhtautumiseensa varuskuntaan elinympäristönään. Varuskunta elinympäristönä tarjosi keskiluokkaisille upseerien rouville sekä haasteita, että mahdollisuuksia. Kaikki kolme tutkimaani naisista kokivat ympäristön haasteellisena kodin luomisen suhteen. He kuitenkin tahoillaan tarttuivat myös ympäristön tarjoamiin mahdollisuuksiin laajantaa naisille sopivaksi katsottua elämänpiiriä omalla kohdallaan. Ne rouvat, joiden ajattelusta löytyy enemmän äitien sukupolvelle sopivia käsityksiä naiseudesta, pyrkivät vähemmän pois naiselle ihanteelliseksi katsotusta elämänpiiristä. Ne rouvat taas, joiden ajattelusta löytyy enemmän tyttärien sukupolvelle sopivia ajatuksia, tarttuvat innokkaammin ympäristönsä tarjoamiin mahdollisuuksiin tehdä asioita, joita eivät olisi perinteisessä elämänpiirissään ehkä voineet tehdä. Tutkimistani naisista Frances Roe edustaa voimakkaimmin tyttärien sukupolvea ja hän myös nauttii varuskuntaympäristön tarjoamista mahdollisuuksia osallistua maskuliinisiin aktiviteetteihin. Elizabeth Custer puolestaan edustaa voimakkaimmin äitien sukupolven ajatuksia ja pyrkii antamaan itsestään kuvan keskiluokkaisen todellisen naiseuden ihanteellisena edustajana. Emily FitzGerald sijoittuu ajatuksiltaan kahden edellä mainitun välille. Avainsanat – Nyckelord – Keywords 1800-luku, upseerien vaimot, Yhdysvaltojen armeija, todellinen naiseus, true womanhood, varuskunta. Säilytyspaikka – Förvaringställe – Where deposited Keskustakampuksen kirjasto Muita tietoja – Övriga uppgifter – Additional information
-
(2017)Tutkielmassa tarkastellaan helsinkiläisten nuorten miesten pukeutumista Flow Festivalilla ja Helsingissä. Pyrkimyksenä on selvittää, miksi miehet pukeutuvat kuten pukeutuvat ja millainen on kaupunkilaisten nuorten miesten pukeutumista koskeva diskurssi ja miksi. Pukeutumista tarkastellaan osana materiaalista kulttuuria ja sosiologisen kulttuurintutkimuksen näkökulmasta. Tutkimusaineisto koostuu elo-syyskuussa 2016 toteutetuista kahdeksan informantin kaksiosaisista puolistrukturoiduista teemahaastatteluista sekä kyselytutkimuksesta, johon hyväksyttiin 39 vastaajaa. Tutkielmassa on kyse myös visuaalisen kulttuurin tutkimuksesta, joten analyysiin sisältyy myös mediasta poimittuja Flow'hun liittyviä kuvia. Tutkimuksen kohderyhmän muodostavat 25–34-vuotiaat Helsingissä asuvat miehet. Tutkimusote on aineistolähtöinen ja kvalitatiivinen, mutta kyselyn analyysissa on hyödynnetty myös kvantitatiivisia meto-deja. Tutkimusmetodina käytetään teemoittelua ja hermeneuttista tulkintakehystä. Flow'sta näyttää tulleen urbaanin kaupunkikulttuurin instituutio, joka edustaa miehille helsinkiläisyyttä. Toisaalta Flow näyttäytyy pukeutumisen suhteen karnevalistisena tilana, jossa normaalit pukeutumista koskevat säännöt eivät päde. Osa miehistä käyttää tämän tilaisuuden hyväkseen pukeutumalla sellaisiin vaatteisiin, joiden käytön he kokevat rajoitetummaksi arjessa tai työelämässä. Suurin osa kertoo kuitenkin haluavansa pukeutua tavanomaiseen tyyliinsä myös Flow'ssa. Miehet kokevat esittävänsä itseään Flow'ssa, ja omasta tyylistä poikkeaminen voisi johtaa autenttisuuden tunteen menetykseen. Toisaalta miehet tiedostavat oman pukeutumisensa Flow'ssa, ja suurin osa myöntää pohtineensa pukeutumistaan etukäteen, eikä halua pukeutua Flow'hun arkisen tylsästi. Muotiin miehet näyttävät suhtautuvan monitahoisesti. Muotia ei torjuta, mutta miehet pyrkivät välttämään näyttämästä liian muodikkaalta. Suurin osa kertoo seuraavansa muotia epäsuoraan esimerkiksi Helsingin katukuvan kautta. Katumuoti nousee suurimmaksi inspiraation lähteeksi miesten pukeutumisessa. Myös kehollisuus ja maskuliinisuus vaikuttavat miesten pukeutumiseen. Miehille on tärkeää, että vaatteet tuntuvat hyviltä. Tällä viitataan sekä vaatteen fyysiseen tuntumiseen että hyvältä näyttämiseen. Tulkinnat maskuliinisuudesta ohjaavat konkreettisten vaatekappaleiden käyttöä. Analyysi osoittaa myös, että muoti vaikuttaa sekä kehollisuuden että maskuliinisuuden kokemukseen. Pukeutumisessa miehet arvostavat toimivaa kokonaisuutta, tyyliä, joka muodostuu laadukkaista, käytännöllisistä ja toimivista vaatekappaleista. Miehet ovat pukeutumisensa suhteen tiedostavia ja vaativia. He näyttävät suunnittelevan pukeutumistaan jo ostovaiheessa tarkkaan, jolloin konkreettisissa tilanteissa pukeutumisratkaisut tehdään suhteellisen nopeasti. Miesten pukeutumisen diskurssin tarkastelu osoittaa, että kiinnostus pukeutumiseen on osa urbaania maskuliinisuutta, mikä saa myös näkyä. Esteettisesti pukeutumisella pyritään korostamaan helsinkiläisen kaupunkikulttuurin tietynlaista rentoutta ja vaivattomuutta sekä rohkeutta ja luovuutta. Helsinki kaupunkina koetaan pukeutumisen kannalta merkitykselliseksi tekijäksi, joka yhtäältä ohjaa pukeutumista ja toisaalta tarjoaa miehille vapautta pukeutua, kuten he haluavat pukeutua. Helsinkiin ja Flow Festivaliin liitetään myös pukeutumisen kannalta olennainen moderni alakulttuurinen muoto, hipsterismi, jonka nähdään edustavan ensi sijassa urbaania edelläkävijyyttä ja kiinnostusta ajankohtaisiin asioihin.
-
Urbaanin hiljaisuuden estetiikka: Helsingin kaupungin hiljaisten paikkojen äänimaisemien tarkastelua (2022)Tarkastelen tutkielmassani kolmen Helsingin kaupungin My Helsinki -verkkosivustolla esitellyn hiljaisen paikan äänimaisemia. Päätutkimuskysymykseni on: millaisia hiljaisuuden kokemukset ovat Helsingin kaupungin hiljaisissa paikoissa? Aineistoni koostuu Kampin kappelissa, Suomen kansalliskirjastossa ja Seurasaaressa tekemistäni äänimaisemahavainnoista, jotka olen kerännyt kirjallisiksi havaintomuistiinpanoiksi. Lähestymistapani on fenomenologinen: pyrin lähestymään hiljaisuutta kokemustasolla, omia hiljaisuuden kokemuksiani analysoiden. Analyysimenetelmänäni toimii Schaferin (1994) luokittelumallin pohjalta kehittämäni neliosainen jaottelu, jossa havaitut äänet erotellaan niiden äänilähteiden perusteella. Lisäksi hyödynnän aineiston analyysissä Schaferin (1994) äänten jaottelua perusääniin, signaaleihin ja äänimaamerkkeihin. Äänimaiseman analyysin lisäksi tuon esiin Granön (1930) havainnointiin löyhästi nojaten myös hiljaisuuden kokemuksien mahdollisen moniaistisuuden. Tutkielmani tulokset osoittavat, että hiljaisuuden kokemukset eroavat toisistaan kaikissa kolmessa paikassa. Kampin kappelin äänimaisema koostuu yksinomaan tilassa olevien ihmisten äänistä ja raitiovaunun äänestä. Kansalliskirjaston äänimaisema koostuu samoin ihmisten ja tekniikan äänistä. Seurasaaressa kuullaan näiden lisäksi myös luonnon ääniä. Yhteistä kaikille äänimaisemille on se, että ne ovat vahvasti ihmisen muokkaamia.
-
(2020)Tutkielmassa käsittelen noin 30-40- vuotiaiden, puolisottomien ja lapsettomien naisten identiteettiä ja sitä, miten ja millaisista osa-alueista he muodostavat identiteettinsä kulttuurissa ja yhteiskunnassa, joka koetaan hyvin heteroparisuhde- ja ydinerhekeskeiseksi. Tutkin, millaisia sosiaalisia kategorioita yksinelävät naiset kokevat heihin liitettävän suhteessa siihen, miten he itse kokevat oman identiteettinsä. Peilaan nykysinkkujen kokemuksia vanhempaan vanhanpiian stigmatisaatioon, joka liittyi aiemmin yhteiskunnassa 25 vuotta täyttäneisiin, naimattomiin naisiin. Käytän tutkimuksessani kahdentyyppistä aineistoa. Olen haastatellut neljää yksinelävää naista heidän kokemuksistaan, lisäksi olen käyttänyt aineistona kolmea sinkkuudesta kertovaa blogia. Tutkimuksen taustana ovat sosiaaliset kategoriat, erityisesti Jyrki Pöysän tekemä tutkimus Jätkän synty, missä hän tutkii sosiaalisten kategorioiden muodostumista jätkäperinteessä. Lisäksi tärkeä taustakäsite on identiteetin käsite. Sosiaalisten kategorioiden tullessa ulkopuolelta määriteltyinä, identiteetti rakentuu yksilöstä sisältäpäin. Myös intersektionaalisuus käsitteenä liittyy olennaisesti tutkimukseen, sillä yksineläviin naisiin liitetyt sosiaaliset kategoriat eroavat siitä, millaisia yksineläviin miehiin liitetään. Myöskin puolisottomien ja lapsettomien naisten kokemukset ja elämät eroavat keskenään toisistaan. Muodostamaani aineistoa olen tutkimuksessani analysoinut sisällönanalyysin menetelmän avulla, yhdistäen soveltavasti aineisto- sekä teorialähtöistä sisällönanalyysiä pyrkien avaamaan yksinelävien naisten kokemusta sekä ilmiötä. Haastatteluissa olen kartoittanut haastateltujen kokemuksia ja identiteettiä kartoittaen pienimuotoista elämäntarinaa. Haastattelut ovat pohjautuneet tekemääni haastattelurunkoon, jota olen haastattelujen edetessä tarpeen mukaan muokannut. Tutkimukseni perusteella nainen kategorisoidaan vahvasti äitiyden ja puolisouden kautta ja yksinelävä nainen elää yhteiskunnallisen ja kulttuurisen normin ulkopuolella. Yksinelävillä naisilla on kuitenkin toive parisuhteesta ja mahdollisesti myös lapsista, joten sinkkuna eläminen ei ole tietoinen valinta, vaan elämäntilanteeseen on päädytty monien asioiden vaikutuksesta. Elämä koetaan pääosin sinkkuudesta huolimatta hyväksi ja sinkkuus on tuonut elämään myös hyviä kokemuksia, joskin joissakin tapauksissa se on myös kaventanut sosiaalista elämää. Parisuhde koetaan kuitenkin yhdeksi elämänalueeksi, eikä sen ajatella olevan identiteetin perusta. Puolisottoman ja lapsettoman naisen identiteetti määrittyy vahvasti omasta itsestä käsin. Sinkkunaisen seksuaalisuuteen liitetään tutkimuksen perusteella kaksinaismoralismia eri tavalla, kuin sinkkumiesten kohdalla. Sinkkujen elämäntilanne määritellään usein myös väliaikaiseksi ja tämä aiheuttaa kokemuksen ulkopuolisuudesta ja oman paikan puuttumisesta. Yksinäisyyttä vahvemmin tutkimuksessa nousi esiin nimenomaan ulkopuolisuuden kokemus.
-
(2018)Keltisk folktradition är full av feer. I denna avhandling riktas intresset till den muntliga sagotraditionen på Irland och i Skottland, samt de fe-kreatur som förekommer i berättelser från dessa länder. Enligt folkloristen Eddie Lenihan hotar urbaniseringen traditionerna kring feer och berättelserna om dem. Moderna uppfinningar som tandfen och Tingeling härstammar från keltiska feer, men dessa är ett modernt eko av de traditionella väsen som folk både fruktade och hedrade på den irländska och skotska landsbydgen. Denna avhandling behandlar traditionella keltiska feer i modern, urban fantasilitteratur av Holly Black. Typiska drag för keltiska feer och berättelser om dem diskuteras med hjälp av folkloristiska studier. Verk av bland annat Katharine Briggs används. Tom Peete Cross motiv-index för typiska motiv i tidig irländsk litteratur utnyttjas för att poängtera typiska motiv som kan hittas i Blacks litteratur. Bakgrundslitteratur främst av Alexander Irvine samt Brian Attebery utnyttjas för att analysera Blacks ställning till och sätt att använda urban fantasilitteratur i berättelser om feer. En tolkning av Blacks tre noveller ”The Coat of Stars”, ”Virgin” och ”Going Ironside” presenteras och diskuteras i avhandlingen. Målet är att se hur den amerikanska ungdoms- och barnförfattaren använder traditionella keltiska folkloristiska motiv och feer i en relativt ung litteraturgenre. Avhandlingen behandlar också den nytta och värde som hennes tolkningar av keltiska feer kan ha för en kontemporär stadsbo, och hur hennes noveller skiljer sig från de muntliga berättelserna från landsbygden. Analysen av Holly Blacks verk påvisar inflytandet av keltisk tradition. Hennes feer är mycket lika de keltiska varelserna i traditionella sägner. Novellerna visar hur hennes urbana människokaraktärer drar nytta av möten med traditionella feer. I ”The Coat of Stars” främjas sann lycka genom att hitta en balans mellan urbanitet och tradition i ens liv. Huvudkaraktärerna i ”Virgin” exemplifierar hur olyckligt det kan vara att ägna ens liv åt enbart fantasi eller världens realiteter, utan den balans som finns i ”The Coat of Stars”. Blacks ”Going Ironside” handlar inte om människor, utan berättar om ett keltiskt rå som glömmer sig själv och är glömd i en människostad. Det keltiska råets öde fungerar som en varning för det som kan hända keltisk tradition överhuvudtaget. Blacks novell kan därmed sägas komma till liknande slutsatser som Lenihan presenterar. Holly Blacks noveller är dock ett tecken på att traditionella feer inte är förlorade utan förvandlade, för att bättre lämpa sig för den förändrade lyssnaren – numera läsaren – som har bytt ut den lantliga idyllen mot staden.
-
(2020)Pro gradu -tutkielmassani käsittelen jatkosodan urheilutoimintaa. Jatkosodan asemasotavaiheen, loppuvuodesta 1941 alkukesään 1944, aikana suomalaiset sotilaat käyttivät vapaa-aikaansa monin eri tavoin, muun muassa urheillen. Tutkielmassa käytän lähteinä sodan ajan urheilulehdistä Työväen Urheilulehteä sekä Suomen Urheilulehteä, tiedotuskomppanian miesten (tk-miesten) raportteja rintaman urheilukilpailuista, urheilu-upseerien papereita ja sodan aikaista kirjeenvaihtoa sekä ohjeistusta. Näiden aineistojen pohjalta rakennan laajan kuvan urheilutoiminnan laajuudesta, sen syntymisestä, monipuolisuudesta ja vaiheista vuosina 1941–1944. Aiheesta aikaisemmin kirjoitettu sota- ja urheiluhistoriaan liittyvä tutkimuskirjallisuus tukee hyvin tutkimustani. Uutena asiana esitän urheilutoiminnan laajuuden asemasotavaiheen aikana sekä toiminnan monipuolisuuden esimerkiksi monien eri urheilulajien kautta. Monet sotilaat kuluttivat aikaa monilla eri tavoilla asemasodan aikana, he kirjoittivat kirjeitä kotiin, lukivat sanomalehtiä, tekivät puhdetöitä tai urheilivat. Asemasodan liikkumattomat linjat ja muuta sota-aikaa vähäisemmät taistelutehtävät mahdollistivat vapaa-ajan hyötykäytön erilaisten harrastusten parissa. Liikunnalla sekä hyvällä fyysisellä kunnolla oli pitkät perinteet Suomessa, sillä jo 1900-luvun alussa urheilulla ja liikunnalla oli merkittävä rooli suomalaisessa yhteiskunnassa. Vasta itsenäistynyt valtio näki nuoressa ja hyvinvoivassa kansassa mahdollisuuden hyvän kansakunnan rakentamiseen. Sisällissodan jälkeen suojeluskunnat, ja kesällä 1918 perustettu armeija ottivat myös liikunnan sekä urheilun osaksi koulutustaan. Nuoret miehet saivat asevelvollisuuden yhteydessä opastusta liikunnassa, ja tämän lisäksi monet miehet harrastivat urheilua myös vapaa-aikanaan joko työväen tai Suomen urheiluliiton joukkueissa ja jaostoissa. 1900-luvulla urheilu oli osa arkielämää eivätkä ottelut tai kisat loppuneet edes sotavuosien aikana. Suomalaiset rintamasotilaat harrastivat urheilua myös rintamien välittömässä läheisyydessä ja vaikeissa olosuhteissa asemasodan aikana. Urheilutoiminta alkoi kehittyä sotamiesten keskuudessa, koska taistelukosketukset viholliseen vähenivät ja sitä kautta syntyneen vapaa-ajan merkitys alkoi kasvaa. Ensimmäisiä urheilukilpailuita pidettiin jo syksyllä 1941, mutta laajemmin toiminta lähti käyntiin vasta alkuvuonna 1942. Toiminta kattoi suuren määrän eri lajeja, mistä hyvänä esimerkkinä on Karhumäen urheilukisat talvi- ja kesälajeissa. Kilpailuissa oli mukana lukuisia eri lajeja, joiden kilpailuihin otti osaa satoja miehiä. Urheilutoiminta laajeni entisestään, kun sodan johdossa alettiin laatimaan kilpailukäskyjä ja suunnitelmia urheilun laajamittaiseksi toteuttamiseksi ympäri rintaman. Urheilu oli hyvä fyysinen harrastus, jonka avulla miehet pidettiin sekä henkisesti että fyysisesti taistelukunnossa. Kun urheilutoiminta nostatti mielialaraporttien mukaan yhteishenkeä, oli urheilulla suuri merkitys miesten viihdytyksessä ja kouluttamisessa jatkosodan aikana. Rintamilla kaikki miehet eivät urheilleet, mutta liikunta ja erilaiset massasuoritukset kuten hiihto- tai juoksukisat, joihin kaikki määrättiin osallistumaan, toivat liikunnan monen sotilaan arkeen rintamaelämässä. Innokkaimmat miehet harrastivat liikuntaa päivittäin ja ottivat osaa lukusiin eri kilpailuihin. Urheilutoiminnan osalta vuodet 1942 ja 1943 olivat kaikkein vilkkainta aikaa, sillä eri lajeissa kilpailtiin aina pienistä yksiköiden sisäisistä kilpailuista armeijakuntien ja armeijoiden välisiin suurkilpailuihin. Suurissa kilpailuissa ratkaistiin kunkin alueen parhaat urheilumiehet ja niissä tuloksetkin saattoivat nousta lähelle rauhanajan tasoa. Urheilu oli monelle tuttu harrastus kotirintamalta, joten sotaan lähteneiden miesten mukana kilpailut siirtyivät Laatokan rannoille ja Itä-Karjalan metsiin. Liikunnan ja urheilun harrastaminen loppui kesäkuun 1944 alussa,trNeuvostoliitto aloitti suurhyökkäyksensä, joka lopulta mursi suomalaisten puolustuslinjan. Lapin sodassa ei sen erilaisen luonteen takia ollut enää laajaa urheilutoimintaa. Monet miehet osallistuivat urheilukilpailuihin jatkosodan aikana, ja erilaisia kisoja pidettiinkin tuhansia erilaisia aina arki-illan yleisurheilusta koko viikonlopun kestäviin monien lajien suurkisoihin. Sodan johdon asettamat tavoitteet urheilun harrastamisesta vapaa-ajalla toteutuivat, ja suomalaiset sotilaat saivat harrastaa lajiaan, harjoitella tuleviin kisoihin tai ottaa osaa korsujen välisiin jalkapallo-otteluihin. Suomalainen urheiluelämä ei loppunut täydellisesti sotavuosien aikana, vaikka vaikea tilanne asetti sille omat haasteensa.
-
(2017)Tutkielmassa tarkastellaan sairaanhoitajaopiskelijoiden käsityksiä ruotsin kielestä ja sen opiskelusta ammattikorkeakoulussa. Lisäksi tutkimuksessa selvitetään sairaanhoitajaopiskelijoiden käsityksiä omasta ruotsin kielen taidostaan sekä heidän motivaatiotaan käyttää ruotsia ruotsinkielisten potilaiden/asiakkaiden kanssa käytännön harjoittelujaksoilla tai työpaikoilla. Tutkimuksen tarkoituksena on selvittää, kokevatko sairaanhoitajaopiskelijat ruotsin kielen opiskelusta ja ammattikorkeakoulun ruotsin opinnoista olevan hyötyä heidän tulevassa ammatissaan. Tutkimuksessa tarkastellaan myös mahdollisia eroja motivaatiossa ruotsin kieltä ja sen käyttöä kohtaan tutkimukseen osallistuvien ammattikorkeakoulujen opiskelijoiden välillä. Sairaanhoitajaopiskelijoiden kieliopinnot ja niiden määrä vaihtelevat ammattikorkeakouluittain. Sairaanhoitajan tutkintoon kuuluu vähintään yksi pakollinen ruotsin kurssi, jonka laajuudeksi suositellaan 5 opintopistettä. Jokainen ammattikorkeakoulu päättää kuitenkin itse opetussuunnitelmastaan ja kieliopintojen laajuudesta. Tässä tutkimuksessa esitellään mukana olleiden ammattikorkeakoulujen opetussuunnitelmat ruotsin kielen opintojen osalta. Tutkimuksen teoreettinen viitekehys rakentuu motivaatiota ja asenteita koskevasta kirjallisuudesta ja erityisesti keskeisimmistä motivaation käsitteistä. Tämän lisäksi tarkastellaan toisen kielen oppimisen käsitteitä ja keskeisimpiä teoriasuuntauksia tämän tutkimuksen kannalta sekä esitellään kommunikatiivista kompetenssia osana kielenoppimista. Tutkimusaineisto kerättiin keväällä 2016 suomenkielisellä sähköisellä kyselylomakkeella. Kyselyyn vastasi yhteensä 125 sairaanhoitajaopiskelijaa Turun, Vaasan ja Laurean ammattikorkeakouluista. Suurin osa kyselyyn vastanneista opiskeli toista tai kolmatta vuotta sairaanhoitajaksi, mutta joukossa oli myös ensimmäisen ja neljännen vuoden opiskelijoita. Enemmistö opiskelijoista oli suorittanut tutkintoon kuuluvan pakollisen ruotsin kurssin kyselyn toteutuksen aikaan. Tutkimuksessa käytettiin sekä kvalitatiivisia että kvantitatiivisia menetelmiä. Kyselylomakkeen avoimien vastausten analysoinnissa käytettiin aineistolähtöistä sisällönanalyysiä. Lisäksi osa kyselylomakkeen vastauksista analysoitiin määrällisesti. Tutkimustulokset osoittavat, että sairaanhoitajaopiskelijoiden käsitykset ruotsin opiskelusta ovat pääosin positiivisia. Opiskelijat kokevat ruotsin kielen taidosta ja ruotsin opiskelusta olevan hyötyä tulevassa ammatissaan ja enemmistö tutkimukseen osallistuneista sairaanhoitajaopiskelijoista on melko tai hyvin motivoitunut kehittämään omia ruotsin kielen taitojaan. Erityisesti ammattisanaston oppiminen ja kyky keskustella ruotsiksi ruotsinkielisten potilaiden kanssa on opiskelijoille tärkeää. Sairaanhoitajaopiskelijoiden motivaatio käyttää ruotsia on hyvä, sillä yli puolet tutkimukseen vastanneista opiskelijoista käyttää ruotsia ruotsinkielisten potilaiden kanssa. Opiskelijat perustelevat ruotsin kielen käyttöä muun muassa sillä, että Suomi on kaksikielinen maa ja potilaita tulee palvella heidän omalla äidinkielellään. Sairaanhoitajaopiskelijat antavat kritiikkiä vähäiselle ruotsin kurssien määrälle ja toivovat lisää ruotsin kursseja ja opetusta ammattikorkeakouluihin. Tutkimukseen osallistuneiden ammattikorkeakoulujen sairaanhoitajaopiskelijoiden motivaatiossa ja asenteissa ruotsin kieltä kohtaan ei ollut havaittavissa suuria eroja. Ruotsin kielen käyttö potilaiden kanssa on yleisintä Vaasan ammattikorkeakoulun sairaanhoitajaopiskelijoilla.
-
(2019)This study examines the use of the Latin script in languages where the Latin script is not the official writing system. The aim of the research is to get a general perception of where and why the Latin script is used in those languages. The study concentrates on the use of the Latin script of individual writers, especially in informal writing situations online. The study also examines if the individuals have seen the Latin script used by others. In addition, the study finds out about the keyboard functionality when writing in the Latin and non-Latin scripts. Many case studies have covered the phenomenon of digraphia, which is a situation where one language uses two writing systems. However, a broader crosslinguistic study has not been done on this topic. The Latin script is the dominant script on the Internet which might have an impact on the script choice in online writing. Internet language and chatting are broadly studied but because of the continuously changing nature of the Internet, more research is required on these topics. This study aims to fill in some of the gaps that are left open by previous research. I gathered data by an online questionnaire and by four semi-structured interviews. By means of the questionnaire, I got open question answers and quantitative data from 142 respondents. Additionally, I had four interviews with representative users of different writing systems to get more detailed information about the use of the Latin script. The data was analysed and compared with previous research from the point of view of five groups of different scripts. The general finding of this study is that the respondents choose to write in the Latin script mostly when the non-Latin keyboard in not available or when fast and easy informal writing style is required. The Latin script has many different functions. It is mostly used in online chatting, texting with friends or when one’s personal information needs to be written in travelling documents. However, people prefer to write in the official non-Latin script even though it might sometimes feel difficult or slow to use. The study points out that it cannot be predicted whether a respondent uses the Latin script or not, since the results are mostly very variable. The need or even the eagerness to use the Latin script when it is not the official script, reflects the functions and facilities that are available or unavailable for different scripts.
-
(2017)Tämä Pro gradu – tutkielma käsittelee “n-sanan” eli niggan käyttöä kaupallisesti menestyneessä amerikkalaisessa rap-musiikissa. Vaikka sanan käyttö yleisesti ei ole hyväksyttävää, etenkään valkoisen valtaväestön keskuudessa, sen käyttö on hyvin yleistä eräissä afroamerikkalaisissa kulttuurituotteissa, kuten rap musiikissa ja stand-up komiikassa. Tämän tutkielman tarkoituksena on selvittää, missä määrin kaupallisesti menestyneet amerikkalaiset rap-artistit sanaa sanoituksissaan käyttävät ja millä tavalla he sitä käyttävät. Tutkielmani on kaksiosainen. Ensimmäisessä osassa tutkin noin 6,7 miljoonan sanan korpuksella käytön yleisyyttä 66 amerikkalaisen rap-artistin musiikin sanoituksissa pyrkimyksenäni selvittää, onko selviä ekstralingvistisiä muuttujia, jotka vaikuttavat käytön määrään. Tutkittuina ekstralingvistisinä muuttujina käytin sukupuolta, etnisyyttä, alueellista sijaintia ja ensimmäisen virallisen albumin julkaisupäivää. Toisessa osassa tutkin tarkemmin, miten sanaa käytetään. Toinen osa suoritettiin lähilukemalla viiden eniten albumeita myyneen afroamerikkalaisen rap-artistin sanoituksista yhteensä 500 lausetta, missä sanaa käytettiin, ja näiden lauseiden kategorisoimista käytön mukaan. Käytön tutkimuksella pyrittiin selvittämään, kehen sanalla viitataan ja millaisia asenteita rap-artisti viitattua henkilöä kohtaan omaa, ja millaisia tekoja hän henkilöä kohtaan väittää suorittavansa. Tutkimukseni osoittaa, että sanan käyttö on hyvin yleistä afroamerikkalaisten ja latino rap-artistien keskuudesssa 1990-luvun alusta lähtien, huolimatta artistin sukupuolesta tai kotiosavaltiosta. Tutkittu sana on noin 0.85% kaikista sanoista rap musiikissa ja 40.9% yksittäisiin miehiin ja miehisiin tai sukupuolisesti kategorisoimattomiin ryhmiin viittaavista termeistä. Tutkimukseni osoittaa myös, että sanaa käytetään viittamaan itseen (14,8% käytöstä), sosiaalisesti läheisiin ihmisiin (10,4%), musiikin kuuntelijaan (13,6%), sekä sosiaalisesti kaukaisiin ihmisiin (60,8%) . Tutkimukseni osoittaa myös, että 50,2% sanan käytöstä on sanalla viitatun kohteen näkökulmasta negatiivista; 25,8% sanan käytöstä koostuu loukkauksista henkilöä kohtaan ja 24.4% sanan käytöstä koostuu viittauksista väkivaltaan tai väkivallan uhkauksista henkilöä kohtaan. 28,4% sanan käytöstä on viitatun henkilön näkökulmasta neutraalia. Loput 21,4% käytöstä koostuu viitatun henkilön suhteen positiivisesta käytöstä; 14,2% kehuista ja 7,2% materiaalisen tai henkisen tuen ja empatian ilmaisuista.
-
(2011)The thesis examines the motivations behind the US economic and technical aid to Libya, Morocco and Tunisia during the Eisenhower and Kennedy administrations (i.e. between 1953 and 1963). What issues arose in the context of economic and technical aid in discussions inside the two administrations? What motives are revealed and what were the potential reasons for the reduction or increase of the aid? How much, if any at all, did the US aid policy change with the new president? The primary source material consists of various documents from both administrations. During the 1950s and 60s, political and strategic interests caused by the Cold War had a huge influence on how economic and technical aid was given to North African countries, which had gained their independence during the 1950s. North Africa was considered to be a strategically important region, and the United States had large military bases in Libya and Morocco. United States was ready to increase its economic support to these countries as long as the governments were sympathetic to retaining US military presence. United States even had an agreement with Libya about giving economic aid in return for the right to operate the large Wheelus Air Base, and when the United States negotiated with Morocco about the fate of its military bases in the country, the Americans brought up the issue of economic assistance. Libya still received considerable amount of American economic aid at the beginning of the 1960s, even though it had started to receive large revenues from oil exports. One of the main issues tied to US aid to Libya, Morocco and Tunisia during the Eisenhower and Kennedy years was political and economic stability. Because of the strategic importance of the region, it was also important to both administrations that the leaders of all three countries maintained good relations with the United States, and kept their distance to the Soviet Union and Nasser s Egypt. At least Libyan and Tunisian officials tried exploit this and pressured the United States to increase its assistance by talking about offers of aid made by the Soviet Union. In Libya s case the United States was ready to fund many developments projects aimed at warding off Egypt s growing influence in the country. Besides Cold War enemies, certain European allies caused some headaches to Eisenhower and Kennedy administrations in connection to economic assistance for North African countries. Great Britain had had a significant role in supporting Libya since the end of the Second World War, and France was supposed to promote development in its former colonies Morocco and Tunisia. However, at the end of the 1950s, Great Britain was forced to cut its economic assistance for Libya due to economic problems and France withheld part of its aid to Morocco and Tunisia in order to pressure them to stop supporting Algerian freedom fighters. In both cases the United States had to increase its economic support in order to fill the gaps left by its allies, even though Eisenhower Administration was reluctant to take on a larger role in North Africa. The friction between France and Morocco and Tunisia continued well to the Kennedy era and often frustrated American officials. It seems clear that during the Eisenhower and Kennedy administrations, achieving economic and social development was often secondary compared to US political and military objectives in North Africa. During the Kennedy era however, actual development objectives gained importance, because of which the aid directed to Tunisia increased dramatically during this period. Unlike Libya or Morocco, Tunisia had a valid development plan, and the Kennedy administration was willing to support it. American officials saw supporting Tunisia as a good model for future development cooperation between Western developed nations and developing countries. At the same time supporting Tunisia was believed to have a positive impact on the external image of the United States in the Third World.
-
(2018)Ellinniityn esiroomalaiselle rautakaudelle sijoittuvasta kohteesta kaivettiin yli 260 maantasaista röykkiötä vuosina 2014-2015. Metsäisellä mäellä ennen kaivauksia tehdyt inventoinnit olivat paljastaneet neljäkymmentä röykkiötä. Tämän takia kivirakenteiden huomattavasti suurempi määrä tuli arkeologeille yllätyksenä. Ellinniitystä on olemassa kaksi eri ilmalaserkeilausaineistoa. Toinen on Maanmittauslaitoksen tuottama kaikille avoin aineisto ja toinen on Rauman kaupungin tuottama tarkempi aineisto. Tässä työssä verrataan näistä molemmista tehtyjä maastomalleja kaivauksilla dokumentoituihin kivirakenteisiin. Tarkoituksena on tarkastella, kuinka hyvin nyt tiedossa olevat maantasaiset kiveykset näkyvät malleissa. Toinen vertailukohde ovat itse mallit ja se onko eri tarkkuuksisista pistepilviaineistoista tehdyillä malleilla eroa inventoitaessa Ellinniityn kaltaista kohdetta. Maasto-, korkeus- ja jyrkkyysmallien teko AutoCad Civil 3D 2016-ohjelmalla käydään myös yksityiskohtaisesti läpi. Tutkimus paljastaa, että vain hieman yli viisi prosenttia dokumentoiduista kivilatomuksista näkyy tehdyissä maastomalleissa. Yllättävää on, että näkyvyys on hieman parempi Maanmittauslaitoksen epätarkemmassa aineistossa. Rauman kaupungin tarkemmassa laserkeilaus-aineistossa on enemmän yksityiskohtia, mutta ne eivät kuitenkaan vastaa dokumentoituja arkeologisia rakenteita. Molemmissa malleissa näkyvät kiveykset ovat sellaisia, joissa on selkeästi maanpinnan yläpuolelle nouseva suuri silmäkivi. Maantasaiset silmäkivettömät röykkiöt eivät näy malleissa. Työn lopputuloksena on, että LiDAR ei ole optimaalinen tapa inventoida matalia esi-historiallisia röykkiöitä metsäisissä kohteissa. Eri tarkkuuksisista pistepilvistä tehtyjen maastomallien käyttö koettiin kuitenkin hyödylliseksi inventoinnin apuvälineenä, sillä ne antavat alustavan kuvan kohteesta jo ennen paikalle menoa. Koska aineistojen keilausväli on ollut noin vuoden, niissä näkyy myös alueen muutos tänä aikana.
-
(2018)Tutkielmassa tutkitaan korpusperusteisen oppimateriaalin soveltuvuutta lukion englannin oppitunneille sekä sen toimivuutta opiskelijoiden omana työkaluna englannin kielen opiskelussa. Tavoitteena on luoda korpusperusteinen oppimateriaalipaketti, joka keskittyy etenkin fraseologian opiskeluun. Oppimateriaalipaketti perustuu aiempaan tutkimustietoon korpuksen käytöstä kielten opiskelussa sekä tieteellisiin teorioihin kielten oppimisesta. Oppimateriaalipaketissa sovelletaan Johnsin (1991) datalähtöistä lähestymistapaa oppimiseen: ideana on, että opiskelijat osallistuvat aktiivisesti oppimisprosessiinsa ja tutkivat autenttista kielimateriaalia korpusaineiston avulla. Oppimateriaalin tehtävät suunniteltiin Corpus of Contemporary American English -korpukselle. Tutkimuksen teoriaosuudessa esitellään korpuslingvistiikan lähestymistapoja sekä miten sitä voidaan soveltaa englannin kielen opetuksessa. Lisäksi esitellään tutkimustietoa siitä, miten kielten oppiminen perustuu suurempien rakenteiden muistamiseen ja fraseologian opetteluun sekä miten tämä voitaisiin huomioida kielten pedagogiikassa. Tutkimusta varten tehtyä oppimateriaalipakettia testattiin kahden englannin oppitunnin aikana yhden lukiokurssin kanssa. Kurssille osallistui yhteensä 19 ensimmäisen vuoden opiskelijaa. Oppituntien aikana suoritettiin systemaattinen observointi, jonka avulla arvioitiin materiaalin soveltuvuutta englannin oppitunneille ja englannin opiskelun työvälineenä. Observoinnilla hankittiin myös tietoa siitä, sisältääkö oppimateriaalipaketti riittävästi ohjeita ja esimerkkejä korpuksen käytöstä, jotta englannin opettaja kykenee pitämään suunnitellut oppitunnit ja auttamaan opiskelijoita riittävästi korpuksen käytössä. Systemaattisen observoinnin lisäksi tutkimukseen osallistuvaa opettajaa haastateltiin molempien koe-oppituntien jälkeen ja oppilaille teetettiin kyselylomaketutkimus. Kerätty aineisto analysoitiin pääsääntöisesti laadullista sisältöanalyysimenetelmää käyttäen, koska tavoitteena oli kuvailla mahdollisimman yksityiskohtaisesti, miten oppitunnit etenivät ja miten hyvin korpusperusteinen oppimateriaali soveltui englannin opiskeluun. Kyselylomakkeiden analysoinnissa käytettiin myös määrällisiä menetelmiä. Tulokset osoittavat, että korpusperusteinen oppimateriaali soveltuu englannin oppitunneille mutta sisältää haasteita. Englannin opettajien koulutus ei sisällä pakollisia korpuslingvistiikkaopintoja, joten tiedon hankkiminen korpuksista ja niiden käytöstä on opettajan omasta aloitteellisuudesta kiinni. Merkittävän haasteen luo myös se, että opiskelijat kokivat korpuksen käytön erittäin haastavaksi. Tämä vaikutti myös siihen, että he eivät kokeneet korpuksen käyttöä kovinkaan merkitykselliseksi. Jatkossa olisi tärkeää etsiä keinoja, miten korpuksen käytöstä oppitunnilla saisi mielekkäämmän ja ohjeistuksesta niin selkeän, että korpuksen käyttö olisi helpompaa. Sekä opiskelijat että opettaja kokivat, että korpusta voisi käyttää etenkin itsenäisessä opiskelussa, muun muassa kirjoitelmien hiomisen apuvälineenä. Korpusperusteiselle oppimateriaalille voisi tutkimuksen mukaan olla tarvetta ja kysyntää.
-
(2019)Tässä tutkielmassa tarkastellaan draamaharjoitusten käytön vaikutusta kahdeksannen luokan oppilaiden kohdekieliseen suulliseen tuottamiseen englannin kielen oppitunneilla Helsingin yliopiston harjoittelukoulussa. Tutkielman tavoitteena on selvittää, lisääkö draamaharjoitusten käyttö oppilaiden suullista kielenkäyttöä oppitunnilla, sekä missä määrin esiintyy oppilaiden aloittamia vuoroja sekä oppilaiden välistä suullista kommunikaatiota ilman opettajan aloittavaa vuoroa. Tutkimusta varten kerättiin aineistoa havainnoimalla kolmea tavallista englannin kielen oppituntia sekä kolmea tutkimusta varten kehitettyyn prosessidraamaharjoitukseen pohjautuvaa oppituntia. Havainnoidut oppilaiden vuorot laskettiin sekä luokiteltiin ennalta määritettyihin kategorioihin. Oppilaiden havainnoinnista kerätyn datan lisäksi lisäksi oppilasryhmien opettajat osallistuivat haastatteluihin, joiden tavoitteena oli selvittää opettajien havaintoja sekä ajatuksia draamatunteihin ja niiden vaikutukseen liittyen. Tutkimuksessa havainnoidut oppilaiden suulliset ilmaisut jaettiin IRF-rakenteen (initiation, response, feedback; johdatus, vastaus, palaute) (Sinclair & Coulthard 1975; Walsh 2011, 18) mukaisiin kategorioihin riippuen siitä, olivatko vuorot oppilaiden aloittamia, vastauksia oppilaiden aloituksiin vai vastauksia opettajan aloittamiin vuoroihin. Lisäksi laskettiin vuorot, joissa oppilas käytti omaa äidinkieltään sekä tilanteet, joissa oppilas ei vastannut opettajan hänelle kohdistamaan vuoroon. Tavallisilta oppitunneilta sekä draamatunneilta saatua dataa vertailtiin näiden kategorioiden mukaisesti. Lisäksi tutkimuksessa esitettiin ja analysoitiin opettajahaastatteluista syntynyt materiaali, joka jaettiin kolmeen kategoriaan: oppilaiden käyttäytyminen ja ryhmädynamiikka, oppilaiden suulliset taidot ja kielijännitys (language anxiety) sekä draamaharjoitusten mukauttaminen ja muunnelmat. Tutkimuksessa käy ilmi, että oppilaat tuottavat puhetta aktiivisemmin draamatunnilla kuin tavallisella englannin kielen oppitunnilla. Tämä on nähtävissä sekä kokonaistuloksista että jokaista yksittäistä kategoriaa tarkasteltaessa. Suurin ero on oppilaiden aloittamissa vuoroissa; näitä esiintyy draamatunnilla lähes kymmenkertaisesti. Opettajahaastatteluista ei välity, että opettajat olisivat havainnoineet merkittävää eroa oppilaidensa suullisessa tuottamisessa draamatunnilla. Haastattelut keskittyvätkin enemmän opettajien havaintoihin oppilaiden mahdollisesta kielijännityksestä sekä ryhmädynamiikan negatiivisista vaikutuksista suulliseen tuottamiseen. Haasteisiin keskittymisestä huolimatta molempien opettajien asenne draamaharjoituksia kohtaan oli kuitenkin positiivinen ja vastaanottavainen. Parannusehdotuksista keskustellessa esiin nousivat tekijät kuten ryhmäkoon pienentäminen sekä pienimuotoisempien draamatehtävien harjoittelu vaiheittain. Tutkimuksessa esitetään, että draamaharjoitusten haasteista huolimatta niillä on positiivinen vaikutus oppilaiden suullisen tuottamisen aktiivisuuteen. Lisäksi ehdotetaan, että draamaharjoitukset antavat oppilaille tilaisuuden harjoitella paitsi suullista tuottamista myös ryhmässä toimimisen taitoja sekä sosiaalista vuorovaikutusta.
-
(2021)Graph databases are an emerging technology enticing more and more software architects every day. The possibilities they offer to concretize data is incomparable to what other databases can do. They have proven their efficiency in certain domains such as social network architecture where relational data can be structured in a way that reflects reality better than what Relational Databases could provide. Their usage in linguistics has however been very limited, nearly inexistent, regardless of the countless times where linguists could make great use of a graph. This paper aims to demonstrate some of the use cases where graph databases could be of help to computational linguistics. For all these reasons, this thesis focuses on practical experiments where a Graph Database (in this case, Neo4j) is used to test its capabilities to serve linguistic data. The aim was to give a general starting point for further research on the topic. Two experiments are conducted, one with a continuous flow of relational textual data and one with a static corpus data based on the Universal Dependencies Treebanks. Queries are then performed against the database and the retrieval performances are evaluated. User-friendliness of the tools are also taken into account for the evaluation.
-
(2019)Automaattinen kieliopin tarkistus on hyödyllinen työkalu henkilöille, jotka kirjoittavat julkaistavia tekstejä. Kieliopintarkistimista on myös hyötyä kielenoppijoille. Suomen kielelle tehdyt käytetyimmät tarkistimet ovat sääntöpohjaisia, minkä vuoksi ne kattavat vain pienen osan kielioppivirheistä, ja sääntöjoukon laajentaminen vaati paljon käsintehtävää työtä. Tilastollisilla menetelmillä voidaan löytää suurempi määrä eri virheitä ilman käsinlaadittavia sääntöjä. Eräs helposti toteutettavissa oleva tilastollinen tapa on kerätä esimerkkijoukko kieliopillisia n-grammeja, ja verrata, löytyykö tarkistettavan lauseen kaikki n-grammit esimerkkijoukosta. Suomen kielessä on paljon taivutusmuotoja, ja uusia sanoja pystytään myös luomaan käyttämällä johtimia. Jos n-grammien yksikköinä käytetään saneita, esimerkkijoukon tulee olla käsittämättömän suuri, jotta se voi kuvata Suomen kieliopin kattavasti. Tämä pro gradu -työ esittää kieliopintarkistusmetodin, joka on helppo toteuttaa, koska siinä käytetään n-grammeja yllä mainitulla tavalla, mutta n-grammien yksikköinä käytetään part-of-speech (POS) -informaatiota saneiden sijaan, jolloin esimerkkijoukon n-grammit on mahdollista kerätä, ja niiden määrä pysyy tarpeeksi pienenä käsiteltäväksi. N-grammit ja niiden esiintymäkertojen lukumäärät kerätään suomenkielisestä morfologisesti annotoidusta FinnTreeBank -korpuksesta. Kieliopintarkistin arvioidaan 200 eri koeasetelmassa, jotka eroavat toisistaan viidellä eri tavalla. Puolet tarkistimista koulutetaan pienellä käsinannotoidulla korpuksella ja puolet suurella automaattisesti annotoidulla korpuksella. Puolet tarkistimista käyttää lauserajamerkintöjä n-grammeissaan ja puolet ei. Puolissa asetelmissa valitaan yksi lauserakenteen tulkinta tarkistettavaksi, ja puolissa tarkistetaan kaikki mahdolliset rakennetulkinnat. Jokainen tarkistimista käyttää myös yhtä viidestä esiintymäkertojen raja-arvoista, joka n-grammien tulee ylittää, jotta ne hyväksytään kieliopillisiksi. Lisäksi jokainen tarkistimista käyttää yhtä viidestä POS n-grammityypistä, joista jokainen sisältää eri yhdistelmän POS-informaatiota. Kieliopintarkistin arvioidaan konekäännösjärjestelmän tuottamilla kieliopillisesti virheellisillä lauseilla sekä niiden kieliopillisesti oikeilla vastineilla. Suurimmassa osassa koeasetelmia tarkistin merkitsee vain vähän virheitä ja on usein väärässä, tai tarkistin merkitsee lähes kaikki lauseet, myös kieliopilliset, virheellisiksi. Tarkkuuden kannalta parhaiten suoriutuneessa asetelmassa käytetään suurta korpusta, ei lauserajamerkintöjä, kaikki lauserakennetulkinnat tarkistavaa metodia, pientä esiintymäkertaraja-arvoa ja POS-informaatiota, jolla on vähiten mahdollisia esiintymämuotoja. Tässä asetelmassa tarkistin on noin 86% kerroista oikeassa merkitessään kielioppivirheitä, mutta toisaalta se löytää vain noin 27% testiaineiston virheistä. Toteutettu metodi ei siis sellaisenaan ole toimivia Suomen kieliopin tarkastamiseen, mutta metodia voisi parantaa lisäämällä siihen disambiguaatiokomponentin ja käyttämällä suurempaa koulutuskorpusta.
-
(2019)Tarkastelen työssäni Seita Vuorelan romaanin Karikon (2012) kerrontaa, lajia ja fiktiivisen maailmankaikkeuden rakennetta. Tutkin, millaisista osista teoksen maailmankaikkeus koostuu, millaisia kerronnallisia keinoja sisäistekijä teoksessa käyttää ja millaisen kuvan kertojat välittävät teoksen reaalimaailmasta. Erityisen kiinnostunut olen syistä: miksi juuri näitä kerronnallisia keinoja on käytetty ja miksi kertojat välittävät tietyn kuvan reaalimaailmasta? Lisäksi tutkin, onko reaalimaailma yliluonnollinen vai luonnollinen ja lopulta sitä, mihin temaattiseen tulkintaan teoksen rakenteet lukijaa kutsuvat. Karikko kertoo 14-vuotiaan Mitjan kuolemasta ja sen hyväksymisestä. Henkilökertoja Mitja kertoo retrospektiivisen tarinan, jossa hänen paras ystävänsä Noel kuolee tapaturmaisesti pudotessaan hylätyn rakennuksen kattopuomilta. Kuoleman jälkeen Mitja lähtee perheensä kanssa matkalle, joka päättyy ennen aikojaan tuntemattomalle leirintäalueelle. Leirintäalueen rannalla Mitja tutustuu hylyiksi itseään nimittäviin poikiin, joita kukaan muu ei tunnu huomaavan. Rannalla asustaa myös salaperäinen tyttö, joka pitää Hotelli Horisonttia. Kerrontahetkellä Mitja tietää olevansa kuollut, mutta uskottelee lukijalle toisin. Romaani on kerrottu useasta eri näkökulmasta, jotka yhdistämällä lukija saa pirstaleisen ja ristiriitaisen kuvan tapahtumista. Henkilökertojan lisäksi Karikossa on ulkopuolinen kertoja, joka fokalisoi vuoroin Mitjan isoveljeä Vladimiria ja rannalla asuvaa tyttöä. Jokainen henkilö ja kertoja muodostaa osamaailmoja, joiden suhdetta fiktiiviseen reaalimaailmaan tarkastelen. Analysoin kertojatyyppejä ja tutkin niiden luotettavuutta. Henkilökertoja Mitja myöntää valehtelevansa ja muistavansa asioita väärin, joten häntä voi pitää paitsi epäluotettavana myös äärimmäisen rehellisenä kertojana. Lukija muodostaa kuvan fiktion reaalimaailmasta kertojien kertoman perusteella. Karikossa kertojat eivät todenna yhtenäistä reaalimaailmaa, joten on tulkintakysymys, onko teoksen reaalimaailma luonnollinen vai yliluonnollinen. Teoksen monimutkainen rakenne kutsuu lukijaa temaattiseen tulkintaan. Mahdollisten maailmojen poetiikan mukaan teos ei jäljittele meidän todellisuuttamme vaan muodostaa oman fiktiivisen maailmankaikkeutensa, jossa asiat, jotka olisivat voineet tapahtua, ovat yhtä tärkeä osa juonta kuin oikeasti tapahtuneet asiat. Karikossa kerrotaan vaihtoehtoisia tapahtumankulkuja, joista lukijan annetaan valita mieleisensä. Karikkoa voi lukea fantasiana, jossa kuolleet voivat olla yhteydessä eläviin, mutta sen voi lukea myös allegoriana, joka kuvaa Vladimirin ja muun perheen suruprosessia perheenjäsenen menehtymisen jälkeen. On myös mahdollista tulkita, että Vladimir on Karikon tekijä-kertoja. Romaanissa kuvataan Vladimirin kirjoitusprosessia, jonka tuotos muistuttaa erehdyttävän paljon Karikon tarinaa. Tulkitsi romaanin kummin vain, kertominen nähdään joka tapauksessa eheyttävänä toimintana trauman käsittelyssä. Vladimiriksi tulkittava ääni Karikon prologissa pitää kertomista välttämättömänä, jotta pääsisi pois ”pimeästä”. Myös Mitja pitää kertomista velvollisuutenaan. Karikon alussa lukija saa väärän käsityksen tapahtumista, koska hän joutuu tarkastelemaan teoksen reaalimaailmaa Mitjan ja Vladimirin toivemaailmojen läpi. Näissä toivemaailmoissa Mitja on elossa. Kun toivemaailmat väistyvät, lukijalle tarjotaan kaksi vaihtoehtoista versiota teoksen reaalimaailmasta: joko Mitja on ollut kuolleena elävien maailmassa ja päässyt lopulta lähtemään matkalle kohti kuolleiden maailmaa tai Vladimir on kuvitellut kaiken. Karikko on monitulkintainen romaani, jonka sisäistekijä ei tarjoa yhtä tulkintavaihtoehtoa. Itsestään tietoisella eli metafiktiivisella romaanilla halutaan saada lukijan pohtimaan todellisuuden luonnetta: mitä oikeastaan voimme tietää ja millä perusteella?
-
(2012)Tutkimuksen tavoitteena on perehtyä islamista luopumisen problematiikkaan nykymaailmassa. Tutkimuksessa selvitetään islamista luopumiseen vaikuttavia tekijöitä kolmella eri tasolla: yhteiskunnallisella, yhteisöllisellä ja yksilöllisellä tasolla. Tutkimus on kuvaileva tutkimus, jonka aineistona käytetään yhdentoista islamista luopuneen henkilön haastattelua. Aineistona käytetään myös islamista luopuneiden aiemmin julkaistuja kertomuksia. Työn keskeinen teema on sekä uskonnollisen yhteisön että sekularisoituvan yhteiskunnan vaikutus päätökseen luopua islamista. Tutkimustehtävä jakautuu kahteen kysymykseen: Millä tavoin islamista luopumisen sosiaalinen ulottuvuus vaikuttaa päätökseen luopua islamista ja mistä tekijöistä tämä sosiaalinen ulottuvuus koostuu? Millä tavoin länsimaisessa ympäristössä ja kristinuskoa koskevan tutkimuksen parissa syntyneitä malleja voidaan soveltaa islamista luopumista tutkittaessa? Tutkimuksen teoriatausta perustuu sosiologian malleihin uskonnosta luopumisesta. Tutkimuksessa käytetään pohjana erityisesti Bruce Hunsbergerin, Howard M. Bahrin ja Stan L. Albrechtin, sekä Merlin B. Brinkerhoffin ja Kathryn L. Burken tutkimustuloksia. Nämä tutkijat ovat jäsentäneet uskonnosta luopumista rooliteorian ja kausaalisen prosessin malleihin, jotka erittelevät uskonnosta luopumiseen vaikuttavia sekä yksilöstä riippumattomia että yksilön sisäiseen prosessiin liittyviä tekijöitä. Tutkimuksessa hyödynnetään näitä kahta mallia toisiaan täydentäen. Tutkimuksen perusteella voidaan sanoa, että aiemmat uskonnosta luopumista koskevat mallit auttavat jäsentämään islamista luopumista erityisesti yksilön sisäistä prosessia tarkasteltaessa. Sosiaalisen ulottuvuuden tulkitsemisessa ne eivät kuitenkaan riitä yksinään teoriapohjaksi, vaan tutkijalta vaaditaan monialaisempaa lähestymistapaa. Yhteiskunnallista tasoa ja islamista luopumisesta seuraavia laillisia rangaistuksia tarkastellaan muslimienemmistöisten maiden lainsäädäntöä tutkimalla. Lähemmin tutkimuksessa tarkastellaan ja vertaillaan Saudi-Arabian, Jemenin, Egyptin, Iranin ja Pakistanin lainsäädäntöä. Yhteistä näille kaikille on se, että islamista luopumista arvioidaan ulospäin suuntautuvien tekojen perusteella eikä yksilön sisäisen vakaumuksen perusteella. Yhteisöllisen tason vaikutusta islamista luopumiseen tarkastellaan uskonnollisten auktoriteettien kautta. Uskonnolliset auktoriteetit jaetaan tutkimuksessa kolmeen ryhmään: lainoppineisiin, itsenäisiin saarnaajiin ja uskonnollisten järjestöjen johtajiin. Uskonnolliset auktoriteetit eivät muodosta yhtenäistä rintamaa suhteessa islamista luopumiseen, vaan käyvät siitä ja sen mahdollisista seurauksista keskustelua. Yksilöllisen tason tarkastelussa perehdytään niihin tekijöihin, jotka vaikuttavat islamista luopumispäätökseen. Islamista luopuneet korostavat itse omaa älyllisyyttään, uskonnon opetusten ristiriitaisuuksia ja uskonnollisen ohjauksen puutetta. Perheen uskonnollisuus, aiempi uskonnollinen aktiivisuus tai nykyinen asuinpaikka eivät olleet haastatelluista olennaisia. Tutkimuksessa tarkastellaan myös ryhmäpaineen merkitystä sekä luopuneiden tietoisuutta mahdollisista sanktioista. Tutkimus nostaa esiin vain vähän käsitellyn näkökulman islamista luopumiseen: luopumisen salaamisen. Luopumisen salaamisesta johtuva ristiriita yhteisön paineen ja oman vakaumuksen välillä on yleisin seuraus islamista luopuneille asuinpaikasta riippumatta.
-
(2019)Tutkielmassa käsitellään pääkaupunkiseudun lukiolaisten ajatuksia uskonnonopetuksesta ja oppiaineen tulevaisuudesta. Tutkielman tarkoitus on selvittää, miten pääkaupunkiseudun lukiolaiset suhtautuvat uskonnon ja katsomusaineiden opetukseen. Tutkielma sijoittuu uskonnondidaktiikan ja uskontososiologian kentille. Uskonnon ja katsomusaineiden opetuksen laaja-alaiseksi hahmottamiseksi luodaan tutkielmassa katsaus myös uskonnonopetuksen historiaan, tilanteeseen muulla Euroopassa sekä nykytilaan ja tulevaisuuden näkyviin Suomessa. Ensisijaisena aineistona toimii seitsemän teemahaastattelua sekä kolmekymmentä Helsingin normaalikoulun lukion opiskelijan täyttämää kyselylomaketta. Haastattelu- ja lomaketutkimuksessa on käytetty niin avoimia kysymyksiä kuin monivalintaväittämiä. Tutkimuksessa on kartoitettu uskonnon asemaa ja roolia lukiolaisten elämässä, heidän uskonnollista kasvuympäristöään ja kodin arvomaailmaa. Lisäksi tutkimuksessa on kartoitettu lukiolaisten käsityksiä ja asenteita uskontoa kohtaan ja uskonnon asemasta koulussa. Tutkimuksessa on myös selvitetty, mitä lukiolaiset ajattelevat nykyisestä uskonnon ja katsomusaineiden opetuksesta ja miten he haluaisivat kehittää oppiainetta. Aineiston analyysimenetelmänä toimii sisällönanalyysi. Analyysin ensimmäisessä osiossa käsitellään uskonnon asemaa lukiolaisten elämässä ja arjessa, toisessa osiossa väittämiä ja kolmannessa osiossa uskonnonopetusta, opetuksen hyviä ja huonoja puolia sekä opetuksen kehittämistä. Väittämien analysoimiseksi on yhdistetty niin laadullisia kuin määrällisiä näkökulmia. Analyysin pohjalta on mahdollista sanoa, että suurimmalla osalla lukiolaisista uskonnolla ei ole jokapäiväisessä elämässä merkittävää roolia. Uskonnon ja katsomusaineiden opetukselta lukiolaiset edellyttävät objektiivista ja monipuolista opetusta. Kristinuskopainotteiseen opetukseen lukiolaiset suhtautuvat kriittisesti. Opetuksen osalta lukiolaiset toivovat kaikkien uskontojen tasapuolista käsittelyä ja maailman uskontojen opetuksen lisäämistä. Uskonnonopetus koetaan myös tarpeelliseksi, sillä lukiolaiset eivät koe oppivansa uskonnoista tarpeeksi muiden oppiaineiden kautta. Lukiolaiset eivät myöskään pidä tarpeellisena erottelua eri opetusryhmiin uskonnon ja katsomuksen perusteella, vaan heidän mielestään opetusta tulisi tarjota yhteisesti.
-
(2023)Tämä tutkielma vastaa kysymykseen siitä, millaisia representaatioita uskonnolla on queer-kauhuelokuvassa. Tutkielmassa tarkastelin seitsemää eri queer-kauhugenreen sijoittuvaa elokuvaa, joiden analysoinnin pohjalta muodostin johtopäätökseni. Aineistoni valitsin elokuvatutkimuksen genreteorioiden perusteella. Teoreettinen viitekehys tutkielmassa perustuu queer-teoriaan ja sen postmoderneihin ja post-strukturalistiin lähtökohtiin, jotka pyrkivät kritisoimaan strukturalistista näkemystä asioista pysyvinä ja monoliittisina. Queer on käsite, joka kyseenalaistaa heteronormatiiviset ja patriarkaaliset diskurssit sukupuolesta ja seksuaalisuudesta. Metodina tässä tutkielmassa toimii kriittinen diskurssianalyysi, joka tarkastelee diskurssien suhteita sosiaalisiin elementteihin, kuten ideologiaan, valtaan ja sukupuoleen. Metodissani hyödynsin myös audiovisuaalisen kerronnan teorioita. Tutkielmassa tuli esille se, kuinka queer-kauhuelokuvassa uskontoa representoidaan esittämällä se joko perinteiden ylläpitäjänä taikka sitten heteronormatiivisuutta murentavana queer-uskontona. Elokuvissa representoidaan queer-uskonnollisuutta, joka voi toimia elokuvan hahmoille vapauttavana tai vangitsevana kategoriana. Uskonto näyttäytyy elokuvissa myös taustana draamalle ja hahmojen queereille suhteille. Uskonto nojaa analysoimissani elokuvissa myös usein populaarikulttuuriin ja vanhempiin tarinoihin.
Now showing items 4380-4399 of 4848