Browsing by Title
Now showing items 1710-1729 of 4203
-
(2024)Ilmatieteen laitoksen ylläpitämä Suomen virallisten sademittarien havaintoverkko on harva ja sen laajentaminen vaatisi enemmän resursseja. Kansalaisten sadehavaintojen hyödyntäminen olisi yksi keino laajentaa havaintoverkkoa ja siten muun muassa parantaa sääennusteiden laatua. Tässä tutkielmassa selvitettiin kansalaisten Netatmo-kesäsadehavaintojen käyttökelpoisuutta Suomessa. Vuosien 2019–2022 kesä-, heinä- ja elokuun Netatmo-sadehavaintojen laatua tutkittiin vertailemalla niitä Ilmatieteen laitoksen automaattisadeasemien havaintoihin. Vertailua tehtiin tilastollisten suureiden, keskiarvon, korrelaation ja absoluuttisen keskivirheen, avulla. Ennen varsinaista analyysia pyrittiin rajauksilla selkeyttämään aineistoa sekä poistamaan siitä selvästi virheellisiä Netatmo-sadeasemia ja -havaintoja, kuten yli 150 mm:n tunti- ja yli 200 mm:n vuorokausisademäärät. Pääsääntöisesti Netatmo-sadehavainnot näyttävät tilastollisten suureiden valossa hyviltä, sillä esimerkiksi 75 % Netatmo- ja lähimpien Ilmatieteen laitoksen asemien välisistä vuorokausisateiden korrelaatioista oli vähintään 0.6. Netatmo-havaintojen välinen vaihtelu oli kuitenkin suurempi kuin Ilmatieteen laitoksen asemien havaintojen, mikä kertoo osan Netatmo-havainnoista olevan virheellisiä. Virheitä löytyi useita erilaisia. Yleisesti monien Netatmo-asemien havaittiin aliarvioivan sademäärää, koska keskimäärin Netatmo-asemat olivat mitanneet sateita vajaat 10 % vähemmän kuin niiden vertailuasemat. Lisäksi Netatmo-asemien havainnoissa oli huomattavasti enemmän pieniä 0.1 mm mittauksia kuin Ilmatieteen laitoksen vertailuasemilla eikä osa asemista ollut mitannut mitään 0.1 mm virhemittauksia lukuunottamatta. Jotkut Netatmo-asemat puolestaan mittasivat yksittäin tai jopa jatkuvasti virheellisiä hyvin suuria sademääriä. Osa asemista myös yliarvioi sademäärää, sillä asemien sateet korreloivat hyvin vertailuasemien sateiden kanssa ollen vain paljon suurempia. Toisaalta joidenkin Netatmo-asemien realistiset sadehavainnot oli mitattu eri aikoihin kuin vertailuasemien sateet, joten asemien koordinaatit voivat olla väärät. Välillä taas Netatmo-havaintojen laatu muuttui ajan myötä, sillä kyse on kansalaisten havainnoista. Asemat saattoivat ensin tuottaa hyviä havaintoja ja sitten huonoja tai päinvastoin. Kaikkiaan Netatmo-kesäsadehavainnot vaikuttavat käyttökelpoisilta, koska suurin osa havainnoista on hyviä. Netatmo-asemat myös saavat suuria sateita kiinni hyvin. Lisäksi huonoja havaintoja korrelaation perusteella tuottavat Netatmo-asemat ovat hajallaan eri puolilla Suomea ja hyviä asemia on kaikkialla enemmän. Koska virheellisiä Netatmo-asemia ja -havaintoja on silti varsin paljon, Netatmo-sadehavainnot tarvitsevat kattavaa laadun varmistusta ennen havaintojen hyödyntämistä. Laadun varmistusta voisi tehdä tämän tutkimuksen tavoin vertailemalla havaintoja tilastollisesti Ilmatieteen laitoksen asemien havaintoihin. Lisäksi Netatmo-havaintoja voisi verrata keskenään.
-
(2024)Kaupunkipuilla on valtava merkitys ekosysteemipalveluiden tuottajina kaupungeissa. Julkisilla paikoilla kasvavat puut ovat kuntien ja kaupunkien omaisuutta, jonka hallintaan käytetään puurekistereitä. Puurekisteiden avulla puuomaisuutta voidaan hoitaa pitkäjänteisesti ja suunnitelmallisesti taaten hyvinvoivan puuston myös tulevaisuudessa. Kansalaistiede on kansalaisten aktiivista osallistumista tieteen prosesseihin, kuten tutkimusaineiston keruuseen ja analysointiin. Luonnontieteissä kansalaistieteen käyttö on yleistynyt, kun älylaitteet ovat mahdollistaneet helpon tiedonjaon kansalaistieteilijöiden ja tutkijoiden välillä. Tämän tutkimuksen tavoitteena oli arvioida kansalaistieteen käyttöä kaupunkipuiden kartoitukseen puurekisteriaineiston keräämistä varten ja selvittää, pystyvätkö vapaaehtoiset kansalaiset tuottamaan tarpeeksi laadukasta kartoitusaineistoa puurekistereihin. Tutkimuksessa osallistettiin kahta vapaaehtoisryhmää, koululaisia ja kesätyöntekijöitä, puiden kartoitukseen rakennetuilla viheralueilla. Kartoituksessa määritettiin puiden sijainti, laji ja rungon halkaisijan paksuus. Vapaaehtoisten suoriutumista arvioitiin vertaamalla vapaaehtoisten puista keräämiä tietoja asiantuntijan samoista puista keräämiin tietoihin. Vapaaehtoisten kartoittamista puuhavainnoista hylättiin 67 %. Hylätyissä havainnoissa havainnon koordinaatit oli virheellisesti asetettu puuttomaan paikkaan, monen puun lähimaastoon tai paikkaan, jossa oli tiheästi puita ja suuri latvuspeittävyys, jolloin ei voitu varmasti sanoa, mitä puuta havainto koski. Vapaaehtoiset onnistuivat puiden lajinmäärityksessä hyvin etenkin kasvisuvun tasolla. Vapaaehtoisryhmien mittaamat rungon halkaisijat erosivat asiantuntijamittauksista yksirunkoisilla puilla. Kaikista vapaaehtoisten mittaamista rungon halkaisijoista 77 % mitattiin onnistuneesti ±2,54 cm:n virhemarginaalin sisään asiantuntijan mittaustuloksesta. Rungon halkaisijan mittaamisessa ja puiden lajinmäärityksessä kansalaistieteilijöiden keräämän tiedon laatu oli pääasiassa riittävä kuntien ja kaupunkien puurekisterien käyttötarkoituksiin. Tutkimuksessa käytetty ilmakuviin perustuva puun koordinaattien merkitseminen toimi vain katualueilla ja muilla harvapuustoisilla alueilla. Puurekisterin tietojen keräysmenetelmää valitessa on tärkeää miettiä, mihin ja kuinka tarkkaa tietoa puista tarvitaan. Vapaaehtoisten työpanosta voisi yhdistää muilla menetelmillä saatuihin sijaintitietoihin tai käyttää puihin liittyvien lisätietojen hankinnassa.
-
(2024)Tutkimuksessa käsitteellistetään kansalaisuusköyhyyttä terminä. Kansalaisuusköyhyyttä käsitellään moniulotteisesti ja sitä tarkastellen sekä yksilön että valtion näkökulmasta. Teoreettinen viitekehys rakentuu Hannah Arendtin teorioiden ja Berlinin vapauden käsitteiden varaan. Tutkimus keskittyy kansalaisuuteen liitettäviin oikeuksiin, toimintamahdollisuuksiin ja poliittiseen osallisuuteen. Empiirinen osa perustuu suomalaisessa mediassa käytyyn julkiseen keskusteluun kansalaisuuteen liittyen. Tutkimuksessa syvennytään myös kansalaisuuden merkityksiin ihmisoikeuksien ja vapauden kontekstissa sekä paikan merkitykseen kansalaisuusköyhyydessä. Julkisen keskustelun analyysissa havaitaan moniäänisyyttä, jossa poliittiset toimijat ja maahanmuuttajat esittävät erilaisia näkökulmia kansalaisuuskysymyksiin liittyen.
-
(2017)The national meteorological service (NMS) is the nation's main, and often only, official establishment that is in charge of the production and obtaining of meteorological observations, products and services. The fundamental mission of NMS is to monitor and research national weather and climate conditions in a global context and fulfill its national and international tasks and standards. These duties are set by the world meteorological organizations (WMO), international agreements, NMS's directives and mandate and by the national legislation. Standards set by WMO are internationally applying and uniform for all members. These standards are drafted according to the weakest member's capacity hence they can be regarded as the international minimum standards for NMS. Tasks for NMS should be set at a national level and preferably reinforced with national legislation. WMO has set the following areas as most relevant for the nation to provide meteorological services to; protection of life and property, safeguarding the environment, contributing to sustainable development, promoting long-term observation and collection of data, promotion of endogenous capacity-building, meeting international commitments and contributing to international cooperation. All production of meteorological products and services needs reliable observations of the current state of the atmosphere. Nationally weather and climate observation infrastructure (surface and upper air observations) is operated and maintained by the NMS. A part of the observations is distributed globally in a WMO operated observation network. The free sharing of data is the core of international cooperation between NMSs, and has proven out to be beneficial for all parties involved and enables global weather and climate service production. At national scale, warning services are considered to be the most important service provided by the NMS. The capabilities of different NMSs differ a lot. Countries with highly developed NMS can provide a broad range tailor made services for an international clientele, whereas developing countries and least developed countries struggle to maintain basic observation infrastructure and face difficulties finding competent staff. Developing countries typically offer the bare minimum of weather and climate services, which usually covers only the most critical warning services and even the production of basic climatological services can be challenging. These NMSs need modernization in their capacity. This thesis aims to provide a general view of the minimum standards set for NMS and function as a help when assessing capacity-building cases. The topic is analyzed using information from previous publications, WMO reports and surveys, NMS published contents and interviews of selected key persons. The scope is limited to the WMO member countries.
-
(2017)The layman’s sample practice of the Geological Survey of Finland (GTK) is a unique national practice in raw material exploration and research. Its main purpose is to increase knowledge related to Finnish raw material resources. The operation is quite rare on a global scale. A layman’s sample (kansannäyte) is a sample of rock, mineral, or soil sent to a geologist or other type of expert by a rock hobbyist. The Layman’s Sample Office of the Geological Survey of Finland (GTK) receives thousands of samples from all over Finland every year. The office handles ore samples, industrial minerals, dimensional stone, precious stone and gemstone discoveries, and metals of technological interest. The concept of layman’s sample reflects the action of its history and original purpose. The practice started in the 18th century and has continued uninterrupted since then. Thirtytwo of the metallic mines in Finland have been discovered on the basis of a layman's sample. Currently, further new mining operations, on which the first reference sample has been sent by the public, are being launched. In addition to the economic benefit, the practice also has other tasks. The sample office answers geology-related questions sent in by the general public and provides competent and up-to-date information on the importance of raw materials to the society. The challenge in the future is to improve the quality of the samples. Also in the future, the development of digital applications will be important including web and mobile applications, for example teaching map services and platforms. The new applications could also inspire young people to the rock hobby in general as well as increase the geological knowledge of the general public. The digital archive of layman’s samples contains information on more than 60 000 bedrock and boulder samples. Layman’s samples and metallogenic zones can be compared with each other. Geologically ore potential zones could be identified and sampled. The archive also reveals new areas with ore potential.
-
(2013)Pro gradu-tutkielmassa tarkastellaan kapillaarielektroforeesissa käytettäviä kapillaarin kovalenttisia päällystysmenetelmiä. Kapillaarin sisäseinämän päällystämisellä halutaan vähentää analyyttien adsorptiota kapillaarin seinämälle. Kapillaarin päällystyksellä voidaan myös kontrolloida elektro-osmoottista virtausta tai vaimentaa se kokonaan. Kovalenttisista polymeeripäällystyksistä on useimmiten käytetty polyakryyliamidia. Kovalenttisia sidoksia on muodostettu silyloimalla kapillaari. Päällystetty kapillaari mahdollistaa useiden sellaisten yhdisteiden kapillaarielektroforeettisen erottamisen, joka ei ole mahdollista päällystämättömällä kapillaarilla. Kovalenttiset sidokset lisäävät päällystetyn kapillaarin stabiilisuutta. Valitettavasti päällystyksessä tarvitaan usein monia vaiheita, mikä pidentää itse päällystysprosessin kokonaisaikaa verrattaessa dynaamiseen päällystämiseen, jossa kapillaaria huuhdellaan taustapuskuriliuokseen lisätyllä päällystysreagenssilla. Dynaaminen päällystys ei ole kuitenkaan yhtä pysyvä kuin kovalenttinen päällystys. Työn kokeellisessa osiossa tutkittiin ionisten nesteiden soveltuvuutta kapillaarielektroforeesissa. Ionisia nesteitä käytettiin sekä kapillaarin päällystyksessä sekä pseudostationaarifaasina elektrokineettisessä kapillaarikromatografiassa. Käytetyt ioniset nesteet olivat tributyylidekyylifosfoniumkloridi, tetrabutyylifosfoniumibromidi ja tri-isobutyylimetyylifosfoniumtosylaatti, joista keskimmäistä on käytetty aiemminkin pinta-aktiivisena aineena kapillaarielektroforeesissa. Sen sijaan kahta muuta ionista nestettä ei ole käytetty samassa tarkoituksessa. Kapillaareja päällystettiin kokeellisessa osiossa myös kovalenttisesti trioktyyli- ja tributyylifosfiinilla. Joissakin kapillaarin päällystyskokeiluissa trietyyliamiinia käytettiin katalyyttinä. Päällystys onnistui hyvin muutamalle päällystetyistä kapillaareista. Kuitenkin usein kapillaarin päällystys epäonnistui, koska kapillaarit menivät tukkoon ja/ tai päällystys lähti pois. Kapillaarin päällystyksen toistettavuus oli myös huono. Elektrokineettisessa kapillaarikromatografiassa erotettiin neutraaleja yhdisteitä. Näyte koostui tolueenista, bentseenistä, dinitrofenolista ja fenolista. Menetelmällä tetrabutyylifosfoniumbromidia käyttämällä neutraalit yhdisteet eivät erottuneet ja tulivat positiivisella jännitteellä. Tri-isobutyylimetyylifosfoniumtosylaattia käyttämällä yhdisteet tulivat positiivisella jännitteellä ja erottuivat osittain. Neutraalit yhdisteet eivät siis tulleet elektro-osmoottisen virtauksen mukana, vaan erillisenä vyöhykkeenä, yhdisteet eivät tosin erottuneet toisistaan. Tributyylidekyylifosfoniumkloridin tapauksessa neutraalit yhdisteet tulivat negatiivisella jännitteellä ja erottuivat hyvin toisistaan. Ajon toistettavuus oli hyvä. Kapillaarien kovalenttinen päällystys on siis pysyvä silikakapillaarien modifiointitapa. Päällystys kestää yleensä monia ajoja. Kovalenttinen päällystys voidaan toteuttaa monenlaisilla yhdisteillä. Kapillaarin sovelluksen mukaan valitaan yhdiste, jolla päällystetään kapillaari.
-
(2015)I denna avhandling karakteriseras rektifierbara mängder med hjälp av approximativa tangentplan, densitet och ortogonala projektioner. Karakteriseringarna beskriver den lokala strukturen hos rektifierbara mängder. Eftersom en mängd kan delas upp i en rektifierbar mängd och en helt orektifierbar mängd så definierar karakteriseringssatserna också helt orektifierbara mängder. Inledningsvis presenteras grundläggande definitioner och satser inom måtteori. I kapitel två behandlas måtteoretiska egenskaper för Lipschitz funktioner. Dessa egenskaper utgör grunden för bevisen av karakteriseringssatserna. I kapitlet visas också att definitionen av rektifierbarhet är densamma oberoende av om Lipschitz funktioner eller kontinuerligt deriverbara funktioner används i definitionen för rektifierbarhet. Karakteriseringssatserna bevisas i kapitel tre. Utgångspunkten är en lokal linjär approximering av rektifierbara mängder. Karakteriseringen med approximativa tangentplan följer av detta. Därefter bevisas att en mängd är rektifierbar om och endast om densiteten i nästan varje punkt i mängden är 1. Slutligen karakteriseras rektifierbara mängder med ortogonala projektioner. Federer-Besicovitchs projektionssats utgör ena halvan av denna sats. Satsen bevisas först i det tvådimensionella fallet och generaliseras därefter induktivt till ett euklidiskt rum med ändlig dimension.
-
(2021)Tämän tutkielman kirjallisuuskatsaus käsittelee karbamaattien synteesimenetelmiä. Työssä käydään kevyesti läpi klassisia menetelmiä, joita ovat fosgeeniin pohjautuvat menetelmät, metallikatalysoidut reaktiot ja toisiintumisreaktiot. Moderneihin hiilidioksidiin pohjautuviin menetelmiin syvennytään tarkemmin. Läpi käydäänkin hiilidioksidin ja amiinin reaktio vedessä, orgaanisessa liuottimessa sekä superemästen avustamana. Erilaisia metodeja syklisten ja asyklisten karbamaattien valmistukseen esitellään alkyylihalideilla, epoksideilla, allyyli- ja propargyyliamiineilla sekä aminoalkoholeilla. Lopuksi tarkastellaan hieman karbamaattien atsa-Michael-reaktiota. Kokeellisessa osassa esitellään uusi stereoselektiivinen metodi 5-, 6-, ja 7-renkaisten karbamaattien valmistukseen hiilidioksidista ja aminoalkoholeista propyylifosfonianhydridin (T3P) avustamana. Karbamaattien saannot olivat hyviä.
-
(2023)Kartiokeilatietokonetomografia eli KKTT on tyypillisimmin käytetty kuvausmodaliteetti kuvantaohjatussa sädehoidossa ja sitä käytetään pääasiassa potilaan asemointiin ja sädehoidon kohdistamiseen. KKTT-kuvantaminen perustuu röntgensäteilyyn ja sen käytön haittapuolena potilas saa ylimääräistä säteilyannosta sekä hoidettavalle alueelle että sitä ympäröiville terveille kudoksille. Eturauhassyöpä on miesten yleisin syöpätyyppi Suomessa ja paikallista eturauhassyöpää voidaan hoitaa esimerkiksi sädehoidolla. Ionisoivan säteilyn käyttö lisää terveiden kudosten syöpäriskiä ja siksi KKTT-kuvantamisen aiheuttaman säteilyannoksen määritys ja optimointi on tärkeää. Tämän työn tarkoituksena on selvittää yhdeksässä suomalaisessa sairaalassa käytettäviä KKTT-kuvantamisen kuvausparametreja ja kuvauskäytäntöjä sekä laskennallisesti määrittää kuvantamisen aiheuttamia potilasannoksia ja optimoinnin vaikutuksia. Laskenta tehdään käyttäen Monte Carlo menetelmään perustuvaa ImpactMC-ohjelmaa, ICRP:n vokselitestikappaletta ja suomalaisten sairaaloiden käyttämiä kuvantamisen parametreja. Tulosten esittämiseen käytetään riskielinten kokonais- ja elinannoksia, isodoosipiirroksia xy- ja xz-tasoissa, riskielinten annostilavuushistogrammeja sekä annosprofiileja xy- ja xz-tasoissa. Tässä työssä lasketut riskielinten elinannokset ovat yhdellä kuvauskerralla noin mGy:n luokkaa ja kokonaissäteilyannokset riippuvat vahvasti kuvausfraktioiden määrästä. Symmetrisen keilan geometriassa säteilyannokset ovat pienempiä kuin epäsymmetrisen keilan geometriassa. Kuvantamisessa käytettävä kuvausalueen pituus, kuvausputken aloituskulma ja kuvausputken kiertosuunta vaikuttavat symmetrisessä geometriassa myös eri riskielimien saamaan säteilyannokseen ja säteilyn jakautumiseen xz-tasossa. Tuloksista havaitaan, että sekä symmetrisen että epäsymmetrisen keilan tapauksissa kuvausparametrien optimointi esimerkiksi putkivirtaa laskemalla pienentää eturauhasen, peräsuolen, reisiluun punaista luuydintä sisältävän osan ja virtsarakon saamaa elinannosta. Kuvausparametrien optimointi pienentää annostasoja myös kaikissa muissa lasketuissa tapauksissa kuten isodoosipiirroksissa ja annosprofiileissa.
-
(2018)Nykyisin sädehoidon tarkka kohdistus varmistetaan erilaisia kuvantamistekniikoita käyttäen. Röntgensä- teilyn käyttöön perustuva kartiokeilatietokonetomografiakuvaus (KKTT) on yksi tavallisimmista kohdis- tusmenetelmistä. KKTT-laitteita käyttäen kohdistus voidaan tehdä kolmiulotteisesti, mutta tällöin myös säteilyannos on korkeampi kaksiulotteiseen röntgenkuvaukseen verrattuna. Turun yliopistollisessa keskussairaalassa (TYKS) sädehoidon kohdistuskuvaukset tehdään joko kolmi- ulotteisena KKTT-kuvauksena tai kaksiulotteisena kV-tasokuvauksena. Tämän tutkielman tavoitteena oli optimoida mahdollisimman matala-annoksiset, mutta tiettyyn tarkoitukseen riittävän hyvän kuvanlaadun omaavat KKTT-kuvausprotokollat pään, rintakehän ja lantion alueille. Annosmittaukset suoritettiin antropomorfisessa Alderson-fantomissa radiofotoluminesenssi- eli RPL- dosimetreilla. Absorboituneet annokset määritettiin kolmen eri anatomisen kohteen kuvausprotokollille niin, että nähtiin sähkömäärän, putkijännitteen ja keilanmuotosuodattimen vaikutus säteilyannokseen. Ku- vanlaadun arvioinnissa käytettiin kuvanlaadun tarkasteluun tarkoitettua Catphan 504 -fantomia. Catphan- fantomin avulla tutkittiin sekä kvantitatiivisesti että kvalitatiivisesti kolmen eri anatomisen kohteen ku- vausprotokollien kontrastierotuskykyä, paikkaerotuskykyä ja tasaisuutta. Kuvanlaadun mittaustulokset esitettiin niin, että voitiin arvioida sähkömäärän, putkijännitteen ja keilanmuotosuodattimen vaikutus ku- vanlaadun eri tekijöihin. Lisäksi pohdittiin sekä rekonstruktioalgoritmin että vokselikoon vaikutusta ku- vanlaadun eri tekijöihin. Tutkielma osoitti, että monissa tapauksissa säteilyannosta voidaan pienentää alentamalla sähkömäärää (mAs-arvoja) pitäen kuvanlaatu silti riittävän hyvällä tasolla. Myös putkijännitteen (kV-arvon) kasvatta- misen todettiin olevan hyödyllistä vain isokokoisille potilaille. Lopputulokseksi saatiin, että pään alueella kuvaukset olisi syytä tehdä mahdollisimman alhaisilla kuvausparametreilla. Myös rintakehän alueella voi- daan käyttää alhaisia kuvausparametreja kohinaa vähentävän standard-algoritmin ja suuremman pikseli- koon johdosta. Lantion alueella mAs-arvoja täytyy kasvattaa paikkaerotuskykyä parantavan sharp-algo- ritmin ja pienemmän pikselikoon vuoksi. Suositellut kuvausparametrit pään alueella olisivat 100 kV ja 10 mA, rintakehän alueella 110/125 kV ja 20 mA ja lantion alueella 125 kV ja 53/80 mA.
-
(2024)Kun suoraa ympyräkartiota leikataan tasolla, muodostuu tasokäyriä, joita kutsutaan kartioleikkauksiksi. Tässä maisterintutkielmassa tutustutaan kartioleikkauksiin sekä tutkitaan niiden esiintymistä koulumaailmassa. Tutkielma keskittyy surkastumattomiin kartioleikkauksiin eli ellipsiin, paraabeliin ja hyperbeliin. Jokainen surkastumaton kartioleikkaus esitellään täsmällisesti omassa luvussaan keskeisimpien määritelmien ja lauseiden kautta. Teoriaa havainnollistetaan kuvin ja esimerkein. Kartioleikkauksia tarkastellaan standardimuodon, parametriesityksen ja napakoordinaattiesityksen kautta. Perusopetuksen ja lukion opetussuunnitelman perusteissa surkastumattomista kartioleikkauksista mainitaan ympyrä ja paraabeli. Kartioleikkauksia voi havainnollistaa opetuksessa kontekstuaalisuutta, GeoGebraa, lisättyä todellisuutta ja matematiikkavälineitä hyödyntäen. Vuosina 2019–2024 matematiikan lyhyen oppimäärän ylioppilaskokeissa oli joitakin tehtäviä kartioleikkauksista, kun taas pitkän matematiikan ylioppilaskokeissa kartioleikkaustehtäviä oli lähes jokaisessa. Kevään 2021 ylioppilaskoe oli ainoa pitkän matematiikan koe, jossa ei esiintynyt yhtäkään tehtävää kartioleikkauksista. Kartioleikkaustehtäviä esiintyi kaikissa ylioppilaskokeen osissa, ja niistä oli sekä perustehtäviä että soveltavia tehtäviä.
-
(2016)Kirjoitus käsittelee kartioleikkauksia projektiivisessa geometriassa erityisesti steinerpedagogisen näkökulman kautta. Pääpaino on lukioon sopivien aihepiirien käsittelyllä, koska projektiivista geometriaa opetetaan steinerkouluissa yleensä lukiossa. Kirjoituksen alkupuolella kuvaillaan kokonaiskuvan muodostumiseksi steinerpedagogisen matematiikan opetuksen erityispiirteitä sekä käydään lyhyesti läpi steinerpedagogiikalle tyypillisiä matematiikan aihepiirejä ja tarkastelutapoja alakoulusta lukioon. Steinerkoulun alempien luokkien taiteellinen työskentely esimerkiksi varjojen piirtämisen ja perspektiivipiirustuksen parissa on oleellista myös siltä kannalta, että se valmistelee myöhempää lukion projektiivisen geometrian ymmärtämistä. Kirjoituksessa lähestytään projektiivisen geometrian kartioleikkauksia aluksi pallon varjojen kautta. Pallon varjoksi voi syntyä ympyrä, ellipsi, paraabeli tai hyperbeli riippuen valonlähteen sijoittelusta. Samalla huomataan, että kartioleikkauksissa ei ole kyse vain teoreettisista käsitteistä, vaan ne esiintyvät fyysisessä ympäristössä. Projektiivisen geometrian käsittely jatkuu lukioikäisille sopivilla piirustusharjoituksilla, käsitteiden määrittelyillä, projektiivisen geometrian peruslauseiden käsittelyllä ja äärettömyyden tarkastelulla. Steinerpedagogiikassa usein tarkastellut vähittäiset muodonmuutokset tulevat esiin esimerkiksi pistekartioleikkauksen muuntumisen yhteydessä. Kirjoituksessa ei ole pyritty aksiomaattiseen järjestelmään, vaan käsittelemään aihetta tavalla, joka tekisi siitä elävää ja lähestyttävää. Steinerpedagogiikalle tyypillinen pyrkimys on lähestyä aiheita monitahoisesti ja kokemuksellisesti, eri oppiaineita yhdistäen. Tässä kirjoituksessa se tulee esiin esimerkiksi siinä, miten kartioleikkauksia voidaan tarkastella ympäristössä varjojen ja perspektiivitarkastelujen kanssa yhdistäen geometriaa, kuvataidetta ja fysiikkaa.
-
(2022)Tässä tutkielmassa käsittelemme kartioleikkauksien määritelmiä, niiden yhteyttä lineaarialgebraan sekä kartioleikkauksia lukio- ja perusopetuksessa. Aluksi käymme läpi kartioleikkausten muodostumisen geometrisesti, sekä niiden yhtälöt standardimuodossa. Sitten siirrymme tutkimaan kartioleikkausten määritelmää tarkemmin. Tavoitteena on myös näyttää lukijalle paraabelin, ellipsin ja hyperbelin yhteyksiä, sekä esitellä kartioleikkauksiin liittyviä käsitteitä kuten eksentrisyys. Tutkielmassa perehdymme tarkemmin siihen, että miten lineaarialgebraa voidaan hyödyntää kartioleikkauksten tutkimisessa. Käytännössä esiintyvät kartioleikkaukset eivät ole aina standarimuodossa, mutta ne voidaan siirtää tai kiertää matriisien avulla takaisin siihen muotoon. Ilmaisemalla kartioleikkaukset niiden yleisessä muodossa, voimme siirtää niitä xy-koordinaatistosta johonkin toiseen koordinaatistoon, jonka avulla pystymme ilmaisemaan ne taas standardimuodossa. Lopuksi käymme vielä läpi miten kartioleikkaukset näkyvät opetuksessa, esimerkiksi ylioppilaskirjoituksissa.
-
(2020)It is clear for a geographer that a map is a basic tool for presenting the world or parts of it. A map promotes national identity as it creates a meaning and boundaries for a society. It is concrete and provides means to belong to a society. Maps provide material for studying and understanding the history of mankind. They are artifacts worth collecting. This is what makes maps and studying of maps interesting. This field has not been widely researched in Finland despite the awesome collections. These are the reasons behind in the selecting the topic of my master thesis. The history of cartography is a material part of cultural and human geography. Research on map collecting especially, albeit more common abroad, is decades old or scattered in various publications. The challenge of my master thesis is the management of scarcity and partially outdated as well as scattered materials. The development of the research hypothesis has emerged from my strong interest to the subject. One should focus on a specific theme when it comes to collecting old maps. This allows the historic or economic value of the collection to be significant. Collecting of antique maps can be focused on a specific region, cartographer, era or geographic specialty. The characteristics of map collectors can be divided into researchers, selective collectors or investors. The most material aspects of map markets are the places to obtain maps, pricing and investment potential. The downside of map collecting relate to their low survival rate, theft, forgery and ageing of collectors. Maps have been both luxury and commodity items. They have been collected already for centuries for their political, religious, geographical, or esthetical values. During the Renaissance, maps started to spread to a wider group of collectors, driven by innovations and expeditions. They became collection objects of the intelligentsia in the 18th century and incitement for many expeditions and national collections in the next century. The 1920s started the heydays of map collecting both in Finland and Europe. At the same time publications and research related to the history of cartography increased and the field started to gain in valuation. The economic and cultural changes in Finland in the 19th and 20th centuries enabled a wider collecting of maps. There was a need in Finland to know about the history of the nation, society and region and collect related maps. Among the Finland-born scientists and map collectors, Adolf Erik Nordenskiöld became the founding father of the history of cartography and his collection is among the most valued globally. Obtaining Nordenskiöld’s collection to Finland in 1906 gave a strong signal of the importance of the history of cartography and map collecting. Many Finnish businessmen, politicians and cultural influencers became interested in old maps. Meanwhile, the antiquarian business, which acted as a marketplace for maps, was established. The heydays of map collecting in Finland was between 1960-90s. However, the migration of the map markets to the internet meant that the era of big collectors in Finland is over. Finnish map collector Juha Nurminen (b. 1946) was chosen as the subject of this thesis as he is one of the most significant map collectors in Finland. He has reaped a meaningful collection of world maps and other maps of the Nordic and the Arctic over five decades. His collections have been relocated and new uses at their new locations through sales and donations. The research angle of my master thesis is cross scientific, and it mainly represents the history of cartography and the cultural history of collecting both in a European and Finnish context. Qualitative methods are used in the research and written sources, interviews, and pictures as material.
-
(2020)Teknologian ja oppimisen suhteesta on esitetty monenlaisia näkökulmia ja myös huolia. Keskeisenä osana maantieteen opetusta voidaan pitää karttataitoja, joiden opettamiseen on nykyisin käytössä monenlainen tarjonta teknologian mahdollistamia opetusmateriaaleja, aineistoja ja ohjelmia. Nykyään keskeisenä maantieteen opetusteknologiana voidaan pitää siten erityisesti paikkatietoa. Tässä tutkimuksessa tarkastellaan karttaopetuksen ja paikkatieto-opetuksen sudetta. Tutkimuksessa on tarkasteltu peruskoulun opettajien kokemuksia ja näkemyksiä kartografian ja paikkatiedon opetuksesta osana maantieteen ja ympäristö- ja luonnontieteen opetusta peruskoulussa 2010- luvun alussa. Tutkimuksen mielenkiinnon kohteena ja sosiaalisena kokemusympäristönä olivat peruskoulun maantieteen ja ympäristö- ja luonnontieteen oppitunnit sekä opettajien kokemukset omasta opetuksestaan ja sen mahdollisuuksista. Paikkatieto-opetusta lähestyttiin opetusinnovaation näkökulmasta, kuten ovat tehneet myös tutkimuksissaan muun muassa Kankaanrinta (2009). Oppilaiden näkemyksiä ei aiheeseen tutkittu, mutta tutkimusta varten käsiteltiin aineisto, jonka avulla oli mahdollista tarkastella, käyttivätkö peruskoulun oppilaat joitain yleisiä kartta- tai paikkatieto sovelluksia tutkimuksen teon aikaan. Tutkimuksen tavoitteena oli muodostaa mahdollisimman hyvä yleiskuva kartta- ja paikkatieto-opetuksen tilasta 2010-luvun alussa peruskoulussa. Tutkimus jatkaa koulumaantieteen monitietteellistä survey- tutkimusperinnettä ja pohjaa siten maantieteen didaktiikasta, oppimiseen liittyvistä teorioista sekä kartografian ja paikkatiedon oppimiseen liittyviin tutkimustietoihin. Lisäksi opetusinnovaatioiden aiemmat tutkimukset ohjaavat tätä tutkimusta, siten että tutkimuksen kantava ajatus oli innovaation diffuusio ja käyttöönotto erityisesti Rogers (2003) ja Fullan (2007) tutkimusten mukaan. Tutkimusaineistona on 2010-luvun alussa kerätty primaariaineisto, joka koostuu peruskoulun opettajien vastauksista maantieteen, kartografian sekä verkko, kartta- ja paikkatietoopetuksen näkemyksistä. Sekundaariaineistona on samaan aikaan kerätty sekundaariaineisto, joka koostuu peruskoulun oppilaiden vastauksista heidän käyttämistään karttapalveluista. Tutkimus kuvailee, vertailee ja selittää tutkittavaa ilmiötä eli kartta- ja paikkatieto-opetuksen luonnetta peruskoulussa 2010-luvun alussa. Opettajien innovatiivisuutta paikkatieto-opetuksen ja kartografian verkko-opetuksen osalta kuvaa primaariaineiston luokitteluun käytetty tämän tutkimuksen malli. Keskeisiksi tutkimustuloksiksi tässä tutkimuksessa nousivat myös jo aiemmissa tutkimuksissa esiin tullut opettajien melko positiivinen asenne digitaalisuutta ja sen tuomia mahdollisuuksia kohtaan. Lisäksi tämän tutkimuksen mukaan karttoja käytettiin opetuksessa suhteellisen paljon ja karttamateriaaleja (sisältäen myös digitaaliset) kaivattiin opetukseen lisää. Kuten aiemmissa aiheen tutkimuksissa myös tässä paikkatieto-opetuksen mahdollisuudet tunnistettiin ja tunnustettiin selvästi, vaikka itse paikkatieto-opetus oli vielä vähäistä opettajien keskuudessa. Poiketen muista tutkimuksista tässä tutkimuksessa ei ilmennyt opettajien ja oppilaiden tietoteknisten taitojen selviä eroavaisuuksia. Innovaationa paikkatieto-opetus oli tutkimuksen teon aikaa vasta vakiintumassa joidenkin innovatiivisimpien opettajien käyttöön. Varovasti voidaankin todeta, että tämän tutkimuksen teon aikaan verkko-opetus koettiin jo pääasiassa osaksi opetusta, mutta paikkatieto-opetusta ei vielä.
-
(2013)Fysiikan opetuksessa käsitteiden oppiminen on keskeistä, mutta niiden oppimiseen liittyy monia ongelmia. Oppilaiden olemassa olevat käsitteet voivat erota merkittävällä tavalla tieteellisistä, oppimisen kohteena olevista käsitteistä, mikä muodostaa haasteen oppimisen kannalta. Oppimisprosessissa oppilaat ankkuroivat uuden opetettavan asian omaan, jo olemassa olevaan tietorakenteeseensa. Tämä tietorakenne on fysiikan kannalta usein jäsentymätön ja virheellinen, mikä johtaa usein niin sanottuihin virhekäsityksiin. Näiden käsitysten muuttumiseen viitataan usein termilllä käsitteellinen muutos. Käsitteellisen muutoksen luonteesta ei kuitenkaan ole yksimielisyyttä. Jotkin tutkijat ovat esittäneet , että käsitysten taustalla on järjestynyt teoriankaltainen tietorakenne tai yhtenäinen selitysperusta. Toiset taas ovat sitä mieltä, että käsitysten taustalla on ennemminkin löyhä ja jokseenkin irrallisista paloista koostuva järjestelmä. Näillä näkemyseroilla voi olla suoria vaikutuksia siihen miten opetus järjestetään. Tässä työssä esitetään uusi teoreettinen viitekehys käsitteellisen muutoksen kuvaamiseksi, joka hyödyntää psykologian ja kognitiotieteen käsiteteorioita. Käsitteiden nähdään siten koostuvan prototyyppipiirteistä sekä teoreettisemmista piirteistä. Käsitteitä kuvataan näistä piirteistä koostuvana monimutkaisena systeeminä, joten niitä havainnollistetaan graafin avulla. Systeeminen esittäminen on hedelmällinen lähtökohta, sillä se mahdollistaa eri teorioiden esiin nostamien piirteiden esittämisen samaa viitekehystä käyttämällä. Esitettävää viitekehystä ja graafeja sovellettiin empiiriseen aineistoon, joka koostuu opiskelijahaastatteluista. Haastatteluissa Helsingin yliopiston fysiikan opiskelijoiden (N=31) tuli tehdä perusteltuja ennusteita yksinkertaisten virtapiirien toiminnasta. Litteroiduista haastatteluista poimittin opiskelijoiden virta-, jännite- ja resistanssikäsitteisiin liittämiä teoreettisia- ja prototyyppipiirteitä ja opiskelijoiden selitysmallit koostettiin käyttäen näitä elementtejä. Opiskelijat esittivät eri tasoisia selityksiä intuitiivista aina teoreettisiin, normatiivisiin selityksiin asti. Opiskelijahaastatteluista poimittiin viisi opiskelijaa, joiden selitysmalleja havainnollistettiin graafien avulla. Valittujen viiden opiskelijan selitysmallit edustivat tyypillisimpiä haastatteluissa esiintulleita selitysmalleja ja lisäksi heidän selityksissään tuli esille monipuolisesti käsitteellisen muutoksen kannalta mielenkiintoisimpia piirteitä. Graafit ovat kompakti ja havainnollinen tapa esittää opiskelijoiden selitysmalleja ja tarjoavat kvalitatiivista, sanallista kuvailua kvantitatiivisemman ja informatiivisemman esitystavan. Graafit mahdollistavat monien eritasoisten käsiterakenteiden kuvaamisen, joten ne tuovat esiin käsitteiden oppimiseen liittyvän monimuotoisuuden ja ottavat huomioon yksilön käsitteet tieteellisten käsitteiden oppimisessa. Graafeista näkee helposti kuinka prototyyppipiirteet kytkeytyvät osaksi käsitteitä ja kuinka teoreettinen tieto muuttaa prototyyppien kuvailemia ontologisia attribuutioita. Lisäksi voidaan nähdä kuinka käsitteiden kytkeytyminen osaksi selitysmalleja tapahtuu ja kuinka nämä tietorakenteet kehittyvät kohti koherentimpaa tietoa havaintojen seurauksena. Näin ollen kehitetty viitekehys ja graafit tarjoavat mielenkiintoisen välineen oppimisprosessin tarkempaan analysointiin, joka edesauttaa opetuksen järjestämistä käsitteiden oppimista parhaiten tukevalla tavalla.
-
(2022)Selvitän tutkimuksessani kansalaisten osallistumisen valmiuksien nykytilannetta sekä kouluopetuksen tavoitteita ja käytäntöjä aktiiviseksi kansalaiseksi kasvattamisessa ja osallistumisen valmiuksien harjaannuttamisessa. Keskityn kaavoitushankkeiden osallistamisen näkökulmaan; kansalaisten osallistaminen näihin on merkittävää suoran demokratian soveltamista. Noin 22 vuotta voimassa olleen Maankäyttö- ja rakennuslain mukaan suunnitteluorganisaatiot velvoitetaan toimimaan osallistavasti ja vuorovaikutteisesti kaavoitushankkeiden prosessien aikana. Osallistujat saattavat olla ensimmäistä kertaa kaavoituksen käytäntöjen kanssa tekemisissä ja heidän tieto- ja taitotasonsa vaihtelee. Selvitän valmiuksien nykytilannetta kaavasuunnittelijoiden, maantieteen opettajien ja opettajankouluttajien haastatteluilla sekä analysoimalla perusopetuksen, lukio-opetuksen ja ammatillisen koulutuksen opetussuunnitelmien perusteita. Tutkimuksessa nousi esille, että osallistumisen valmiuksia tukevaa opetusta järjestetään perusopetuksessa useassa eri oppiaineessa, mutta erityisesti maantieteessä sen kokonaisvaltaisen ja alueellisen näkökulman mukaisesti. Perusopetuksen opetussuunnitelmien perusteisiin ei sisälly kaavoitushankkeiden periaatteiden opetusta, kuten ei myöskään ammatillisen koulutuksen yhteiskunnallisten aineiden yhteisiin tutkinnon osiin. Eniten periaatteista kouluopetuksen perusteella tietävät kansalaiset, jotka valitsevat lukiossa maantieteen kolmannen Yhteinen maailma (GE3) ja neljännen Geomedia – tutki, osallistu ja vaikuta (GE4) valinnaiset kurssit. Haastateltujen ryhmien kokemukset ja käsitykset osallistumisen taidoista ja niiden nykytilasta poikkesivat jonkin verran toisistaan; tämä selittyy osittain erilaisilla työtehtävillä ja sen kautta tuomalla näkökulmalla. Kaikkien haastateltujen ryhmien eli suunnittelijoiden, maantieteen opettajien ja opettajankouluttajien mielestä tärkeitä osallistumisen valmiuksia ovat: kartanlukutaito, kirjallinen ja suullinen argumentointitaito, ajankohtaisten asioiden seuraaminen, kaavoitusprosessien ja sisällön ymmärrys sekä yhteiskunnan toimintojen ymmärrys. Suunnittelijat toivat lisäksi esille erityisesti keskustelu-, vuorovaikutus- ja empatiataitoja sekä pystyvyyden tunnetta, sekä tietoteknisiä valmiuksia. Kun taas maantieteen opettajat ja opettajankouluttajat toivat esille kaavoitushankkeiden huomaamista ja ymmärrystä vaikutusmahdollisuuksista. Tutkimuksessani tuli esille myös osallistumisen valmiuksien parantamiseen ja kehittämiseen liittyviä keinoja ja haasteita. Kaikki haastatellut ryhmät nostivat hyvänä keinona esille suunnittelijoiden vierailut kouluissa. Lisäksi esille tuli opetusmateriaalin tuottamiseen liittyviä ideoita sekä muu yhteistyö koulujen ja suunnitteluorganisaatioiden välillä. Kehittämisehdotuksena esitän, että osallistumisen valmiuksien edistämiseksi tuotetaan ja kootaan materiaalia helposti käytettävään muotoon ja sen sisältöä markkinoidaan. Samaa materiaalia voisivat käyttää ja soveltaa sekä suunnittelijat omassa osallistamistyössään käytännön kaavoitushankkeiden yhteydessä, että opettajat kouluopetuksessa. Työni tuloksena selviää, että kansalaisten osallistumisen valmiuksien taidot ja pystyvyys ovat lähtökohtaisesti eri tasoilla. Peruskoulun jälkeiset kouluttautumisvalinnat vaikuttavat tähän merkittävästi. Kansalaisten lähtötilanne on hyvä tiedostaa realistisesti ja reagoida siihen opetuksessa ja kaavoitushankkeiden osallistamisessa, kuten edellä on mainittu, mutta myös tulevia opetussuunnitelmien perusteita kehitettäessä. Mielestäni olisi hyvä kiinnittää huomiota seuraavan perusopetuksen opetussuunnitelman perusteiden laadinnassa suunnittelu- ja tulevaisuusajattelun kehittämiseen sekä maankäytön suunnittelun perusteiden hallintaan. Ihmisen toimintojen sijoittuminen vaikuttaa ympäristöön ja luontoon, mutta myös ihmiseen itseensä, toimintamahdollisuuksiin ja resurssien käyttöön.
-
(2022)Kasvi- ja eläinplanktonia esiintyy käytännössä kaikissa boreaalisissa järvissä ja lammissa. Kasviplankton on koko järviekosysteemille tärkeä perustuottajaryhmä, kun taas eläinplankton on tärkeä kasviplanktonin kuluttajaryhmä. Ne siirtävät energiaa korkeammille trofiatasoille. Lisäksi ne toimivat ympäristöntilan indikaattoreina, sillä erityisesti kasviplankton reagoi herkästi elinympäristönsä muutoksiin. Tämän vuoksi kasvi- ja eläinplanktonin esiintymiseen ja levinneisyyteen vaikuttavien tekijöiden tunteminen on tärkeää. Tässä maisterintutkielmassa selvitettiin kasvi- ja eläinplanktonin levinneisyyttä boreaalisissa järvissä viidellä eri valuma-alueella Suomessa. Levinneisyyttä tarkasteltiin kolmen selittävän tekijän avulla, jotka olivat runsaus, ekolokeron koko ja lajipiirteet. Nämä selittävät muuttujat valittiin, koska kirjallisuuden perustella ne vaikuttavat merkittävästi lajin levinneisyyteen. Runsaus kuvaa lajin paikallista esiintymistä, ekolokeron koko puolestaan vuorovaikutusta muiden lajien kanssa ja lajipiirteet vaikuttavat pääasiassa leviämiskyvyn lisäksi saalistuspaineeseen. Tutkimuksen aineisto sisälsi yhteensä 100 järven kasvi- ja eläinplanktonlajien yksilöiden määrän kussakin järvessä sekä fysikaalis-kemiallisten ominaisuuksien mittaustulokset. Lajipiirteistä valittiin tutkittavaksi solukoko, jonka arvot pohjautuivat kirjallisuuteen. Levinneisyyden yhteyttä selittäviin muuttujiin tutkittiin regressioanalyysin avulla sekä tärkeimmille järvien fysikaalis-kemiallisille muuttujille tehtiin pääkomponenttianalyysi (PCA). Runsaus sekä ekolokeron koko korreloivat merkitsevästi levinneisyyden kanssa. Solukoolla ei havaittu lainkaan yhteyttä kasviplanktonin levinneisyyden kanssa. Eläinplanktonilla yhteys näiden muuttujien välillä havaittiin, mutta tulos ei ollut merkitsevä. Tulokset levinneisyyden ja solukoon välillä eivät kuitenkaan olleet luotettavia tai vertailukelpoisia, koska aineiston lajeilla oli liian pieni otanta. Aiempien tutkimusten perusteella voidaan kuitenkin sanoa, että solukoolla olisi käänteinen suhde levinneisyyden kanssa. Lajisto ja järvien fysikaalis-kemialliset olosuhteet olivat samankaltaisempia mitä lähempänä valuma-alueet olivat toisiaan.
-
(2023)Kasvikatot ovat yleistyneet merkittävästi ympäri maailmaa viime vuosien aikana. Tämä sama ilmiö on käynnissä myös Suomessa, mutta kasvikattorakentaminen on kohdannut myös voimakasta vastustusta suomalaisella rakennetun ympäristön kentällä. Tämän tutkielman tavoite on perehtyä näihin haasteisiin sekä niiden mahdollisiin ratkaisuihin. Tämä maisterintutkielma ei käsittele kasvikattojen ekonomisia ominaisuuksia tai rahallista kannattavuutta, kuten rakennus- ja ylläpitokustannuksia. Tutkielman tarkoitus on vastata kysymykseen, minkälaisia kasvikattoja Suomessa on mahdollista toteuttaa, ei minkälaisia kasvikattoja olisi rahallisesti kannattavaa rakentaa. Tutkimusta lähestytään kirjallisuuskatsauksen kautta, jossa perehdytään kasvikattojen sekä muun kaupunkikasvillisuuden ominaisuuksiin kaupunkisuunnittelussa. Kirjallisuuskatsaus alkaa suunnitteluteoreettisella kehystyksellä, jossa käsitellään kaupunkitutkimuksen ja suunnittelun perusperiaatteita kaupunkisuunnittelun perusteiden, suunnittelutyön päätöksenteon, urbaanien toimijoiden sekä poliittisten vaikutustekijöiden näkökulmasta. Näiden tulosten kautta perehdytään myös kyseisten perusperiaatteiden ja kasvikattojen väliseen suhteeseen. Tästä edetään kaupunkikehitykselliseen kehystykseen, jossa perehdytään Suomen kaupunkikehityksen vaiheisiin, kaupunkirakenteen tiivistymisen ja urbaanin lähivihreän ominaisuuksiin, sekä käsitellään näiden suhdetta kasvikattorakentamiseen. Kirjallisuuskatsaus päätetään kasvikattojen ominaispiirteiden tutkimiseen kasvikattosuunnittelua ohjaavien ajureiden ja motivaatioiden kautta, sekä tutustutaan erilaisiin kasvikattotyyppeihin ja kattoympäristön mikroilmastollisiin eroihin ja olosuhteisiin. Tutkimusta varten on haastateltu kuutta kasvikattoihin ja kaupunkikasvillisuuteen perehtynyttä asiantuntijaa. Haastattelut on toteutettu yksilöhaastatteluina. Näiden haastattelujen sisältö kootaan ja saatua tietoa esitellään kasvikattojen haasteita ja nykytilannetta Suomessa käsittelevässä luvussa sekä mahdollisia tulevaisuuksia esittelevässä luvussa. Tämä aineisto tiivistetään haastattelutulosten yhteenvetoon. Tutkielma päätetään tutkielman ja tutkimustulosten pohdintaan. Kasvikattojen hyödyt, kuten hulevesien hallinta, biodiversiteetin vahvistaminen ja esteettisyys, nousevat tutkielmatyössä kiistattomiksi ja selkeästi mahdollisia haittoja suuremmiksi ominaisuuksiksi, erityisesti mikäli kasvikatto toteutetaan tiiviissä kaupunkiympäristössä. Kasvikattojen merkittävimpinä haasteina ilmenevät yleiset asenteet sekä poliittiset ja lainsäädännölliset taustatekijät. Varinaisten haasteiden lisäksi nousee esiin myös muita tekijöitä, jotka vaativat erityistä huomiota kasvikattojen toteutuksessa. Tällaisia ovat muun muassa kasvikattototeutuksen tarpeellisuuden arviointi tilannekohteisesti, kasvien ja kasvillisuuden kohdekohtainen valinta sekä vieraslajien välttäminen. Keskeiseksi johtopäätökseksi nousee tarve kasvikattoihin liittyvän tiedon ja tutkimuksen lisäämiseen, jolla pystyttäisiin vaikuttamaan yleisiin ennakkoluuloihin ja asenteisiin. Erityisesti helposti saavutettava ja helposti tulkittava tieto nousee avainasemaan kasvikattojen yleistymiseksi. Myös erilaisten poliittisten ja lainsäädännöllisten vaikutteiden helpottamisen ja kehittämisen koetaan olevan tärkeää kasvikattorakentamisen kannalta. Kasvikatot nähdään myös erityisesti tiivistyvässä kaupunkirakenteessa kokonaisvaltaisesti merkittävänä apuvälineenä. Tutkielman perusteella kasvikatot ovat hyvä työväline muun muassa menetettyjen ekosysteemipalveluiden korvaamisessa, hulevesien käsittelyssä ja urbaanin biodiversiteetin lisäämisessä. Ne eivät kuitenkaan voi korvata maanvaraista kasvillisuutta. Tutkimuksessa haastatellut asiantuntijat näkivät kasvikatot ja niistä tuotetun tiedon merkittävänä osana rakennetun ympäristön tulevaisuutta Suomessa.
-
(2015)Kasviplanktonin määrä ja tuotanto on tärkeä tekijä Itämeren rehevöitymisen arvioinnissa. Kasviplankton reagoi nopeasti, jos veden ravinteiden (erityisesti typen ja fosforin) määrät tai suhteet muuttuvat. Kasviplanktonin kevätkukinta on merkittävä vuosittainen tapahtuma Itämerellä. Kevätkukinnan aikana saavutetaan kasviplanktonin kasvukauden huippu, ja suuri osa vuotuisesta tuotannosta tapahtuu kevätkukinnan aikana. Kevätkukinnan aikana kasviplanktonin määrä vedessä vaihtelee suuresti ajallisesti ja paikallisesti. Kevätkukinnan seurannassa saavutetaan paras ajallinen ja paikallinen kattavuus käyttämällä kaukokartoitusinstrumentteja ja Alg@line-mittauksia. Tässä tutkimuksessa kehitettiin ja testattiin kevätkukinnan indikaattoreita Suomenlahdella ja Saaristomerellä. Kevätkukinnan indikaattoreita ovat kukinnan alku, kesto, huippu eli suurin pitoisuus, huipun ajankohta ja kukinnan intensiteetti. Indikaattorit määriteltiin aluekohtaisesti a-klorofyllipitoisuuden aikasarjoista vuosina 2003–2011. Aikasarjat laskettiin Envisat-MERIS -instrumentin ja Alg@line-laivojen havainnoista. Tulokset osoittivat, että MERIS- ja Alg@line-aineistot soveltuvat kasviplanktonin kevätkukinnan indikaattorien määrittämiseen. Pilvisyys tai jääolot voivat ajoittain estää a-klorofyllin havaitsemisen MERIS-instrumentillla, jolloin Alg@line-mittauksia voidaan käyttää täydentämään havaintoja niillä alueilla, joiden läpi Alg@line-laivat kulkevat. Tuloksien mukaan kasviplanktonin indikaattorit, erityisesti intensiteetti, vaihtelevat eri alueilla paljon. Myös vuosien väliset erot ovat huomattavia. Kahdella tutkimusalueella MERIS- ja Alg@line-aineistoista laskettuja intensiteetti-indeksejä verrattiin toisiinsa ja pyrittiin määrittämään indeksin trendi kullakin alueella. Nousevia trendejä ei havaittu, mikä on Itämeren rehevöitymisen ja ekologisen tilan kannalta hyvä. Kasviplanktonin kevätkukinnan indikaattoreita voidaan tulevaisuudessa käyttää operatiivisesti. MERIS-instrumentin tilalla on mahdollista käyttää muita kaukokartoitusinstrumentteja, jotka soveltuvat a-klorofyllin seurantaan. Tulevan Sentinel 3A -satelliitin mukan oleva OLCI-instrumentti soveltuu parhaiten kevätkukinnan seurantaan Itämerellä. Ennen Sentinel 3A -satelliitin laukaisua käytössä ovat esimerkiksi Aqua MODIS -ja Suomi NPP VIIRS -instrumentit. Alg@line-aineistoa voidaan yhdistää kaukokartoitusaineistoihin, jolloin saadaan mahdollisimman suuri ajallinen ja paikallinen kattavuus.
Now showing items 1710-1729 of 4203